Каталог / ЮРИДИЧЕСКИЕ НАУКИ / Гражданское право; предпринимательское право; семейное право
скачать файл: ![](/design/img/wordl.gif)
- Название:
- ДЕРЖАВА ЯК УЧАСНИК ЦИВІЛЬНИХ ПРАВОВІДНОСИН
- ВУЗ:
- КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА
- Краткое описание:
- КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА
На правах рукопису
УДК 347.122:351.71
Дзера Юрій Миколайович
ДЕРЖАВА ЯК УЧАСНИК ЦИВІЛЬНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Спеціальність 12.00.03 – Цивільне право і цивільний процес; сімейне право;
міжнародне приватне право
Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук
Науковий керівник:
доктор юридичних наук, професор,
член-кореспондент НАПрН України
Майданик Роман Андрійович
Київ 2011
ЗМІСТ
Вступ................................................................................................................. 3
Розділ 1 Загальнотеоретична характеристика держави як учасника цивільних правовідносин.............................................................................
14
1.1. Поняття та правова природа держави як учасника цивільних правовідносин...................................................................................................
14
1.2. Загальні положення участі держави в окремих видах цивільних правовідносин: інтелектуальної власності, дарування, спадкування.........
33
1.3. Особливості правового статусу юридичної особи публічного права за законодавством України та її співвідношення з державою.....................
40
Висновки до розділу......................................................................................... 56
Розділ 2 Форми участі держави у цивільних правовідносинах............. 61
2.1. Безпосередня участь держави у цивільних правовідносинах за допомогою органів державної влади..............................................................
61
2.2. Опосередкована участь держави у цивільних правовідносинах за допомогою створюваних нею юридичних осіб публічного та приватного права:.................................................................................................................
75
2.2.1. Державна установа як форма участі держави у цивільних правовідносинах...............................................................................................
75
2.2.2. Державне унітарне підприємство як форма участі держави у майновому обігу...............................................................................................
90
2.2.3. Акціонерне товариство як форма участі держави у майнових відносинах.........................................................................................................
110
Висновки до розділу........................................................................................ 129
Розділ 3 Відповідальність держави за договірними та деліктними зобов’язаннями...............................................................................................
133
3.1. Відповідальність держави за договірними зобов’язаннями................. 133
3.2. Відповідальність держави за шкоду, завдану органом державної влади, його посадовою або службовою особою, а також за шкоду, яка виникла внаслідок рятування здоров’я та життя фізичної особи, майна фізичної або юридичної особи........................................................................
148
3.3. Особливості реалізації відповідальності держави за договірними та деліктними зобов’язаннями ............................................................................
171
Висновки до розділу......................................................................................... 193
Висновки.......................................................................................................... 196
Додаток............................................................................................................. 200
Список використаних джерел...................................................................... 201
ВСТУП
Актуальність теми дослідження. Питання щодо участі держави у майнових правовідносинах завжди викликали та будуть викликати особливу зацікавленість у суспільстві. Дана обставина вочевидь зумовлена дуалістичною природою держави, яка полягає у поєднанні в її правовому статусі публічних та приватних начал, що, безумовно, впливає на виокремлення держави як серед учасників цивільних правовідносин, так і серед існуючих у її складі інших учасників публічних правовідносин.
Держава, будучи в першу чергу особливим публічно-правовим утворенням, спроможна впливати на виникнення, зміну та припинення в межах її території будь-яких правовідносин, у тому числі й цивільних. У зв’язку з цим найбільш актуальними питаннями по відношенню до такого публічно-правового утворення є питання щодо визначення меж та особливостей його участі у цивільних правовідносинах. Оскільки визнання держави рівноправним учасником цивільних правовідносин ще зовсім не означає, що до такого утворення або ж до майна, яке виступає об’єктом державної власності, можуть бути в повній мірі застосовані заходи примусу, відповідальності тощо, які застосовуються до звичайних учасників цивільних відносин, наприклад, фізичних або юридичних осіб. Натомість наявність у держави згадуваних особливостей не є чимось незвичайним або новим, оскільки їх формування та становлення відбувалося з урахуванням специфіки тих відносин, які існували в суспільстві на кожному етапі його розвитку.
Сьогодні, в умовах реформування цивільного законодавства, суспільство зіткнулося з тим, що ціла низка юридичних конструкцій, які Україна „успадкувала” від радянського цивільного права та які регулювали питання, пов’язані з участю держави й створюваних нею суб’єктів у майновому обігу, втратили свою актуальність. А ті положення чинного законодавства України, що залишилися, у сукупності з тими, які виникли в зв’язку з набранням чинності Цивільного та Господарського кодексів України, чітко не врегульовують, у багатьох випадках, питань, пов’язаних з участю держави та створюваних нею суб’єктів у цивільних правовідносинах, що загалом призводить до виникнення як в теорії, так і на практиці цілої низки проблемних питань.
Актуальність теми дисертаційного дослідження обумовлена необхідністю розгляду питань, пов’язаних із визначенням правового статусу держави серед учасників цивільних правовідносин у сучасних умовах розвитку національної правової системи України, особливостей участі держави в цивільних правовідносинах та визначення форм такої участі, враховуючи специфіку правового статусу створюваних державою суб’єктів, а також розглядом питань щодо відповідальності держави за договірними та деліктними зобов’язаннями з урахуванням особливостей реалізації такої відповідальності.
Слід зазначити, що обрана тема з урахуванням питань, які покладені в її основу, на монографічному рівні в вітчизняній юридичній доктрині недостатньо досліджувалася, хоча у сучасній українській цивілістиці підготовлені дисертаційні дослідження присвячені участі держави у цивільних відносинах. Це дисертації: Клименко О.М. „Особливості правового становища держави як суб’єкта приватного (цивільного) права” та Ямкового В.І. „Казна як суб’єкт цивільних правовідносин”, що захищені у 2006 р. Проте зазначені дисертаційні роботи охоплюють лише окремі аспекти правового становища держави як суб’єкта цивільного права, а також особливостей її участі у цивільних правовідносинах.
Враховуючи вказане, а також те, що жодна з існуючих на сьогодні робіт у вітчизняній доктрині комплексно не розкриває особливостей правового статусу держави як учасника цивільних правовідносин, специфіки її участі у цивільних правовідносинах через органи державної влади та юридичних осіб публічного і приватного права, особливостей правовідносин, які складаються між державою та органами державної влади, юридичними особами публічного і приватного права, а також проблем деліктної та договірної відповідальності держави у приватних правовідносинах, необхідність підготовки такого дослідження вбачається очевидною.
Науково-теоретичною базою дослідження є теоретичні розробки, наукові дослідження та праці дореволюційних учених – Є.В. Васьковського, Ю.С. Гамбарова, М.Б. Горенберга, А.І. Елістартова, М.М. Коркунова, Д.І. Меєра, В.І. Синайського, М.С. Суворова, Г.Ф. Шершеневича; цивілістів радянського періоду – С.М. Братуся, М.І. Брагінського, А.В. Венедиктова, П.П. Віткявічюса, В.А. Дозорцева, Д.М. Гєнкіна, О.В. Міцкевича, О.А. Пушкіна, Р.В.Шенгелія, О.С. Йоффе, зарубіжних учених – Ю.М. Андрєєва, В.В. Вітрянського, Д.В. Пяткова, Н.В. Козлової, О.В. Михайленка, Є.А. Суханова, Д.В. Петров, Ю.К. Толстого, українських учених – Ю.Л. Бошицького, Л.В. Винара, О.В. Дзери, А.С. Довгерта, Н.С. Кузнєцової, О.М. Клименко, В.В. Луця, Р.А. Майданика, Н.О. Саніахметової, О.О. Отраднової, Д.І. Погрібного, І.В. Спасибо-Фатєєвої, Р.О. Стефанчука, Є.О. Харитонова, Я.М. Шевченко, В.С. Щербини та інших.
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Обрана проблематика дослідження є складовою частиною цільової програми „Удосконалення правового механізму державного впливу на ринкові відносини (публічно-правові та приватноправові аспекти)” (номер державної реєстрації 0186.0.070869). Робота включена до плану науково-дослідних робіт юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка.
Мета та завдання дослідження. Мета полягає в тому, щоб на підставі комплексного наукового аналізу, з урахуванням сучасної теорії та практики, з’ясувати сутність та особливості правової природи держави як учасника цивільних правовідносин.
Мета дослідження зумовила такі наукові завдання:
- дослідити поняття та правову природу держави як учасника цивільних правовідносин та визначити її місце серед інших учасників таких відносин;
- визначити особливості участі держави у правовідносинах інтелектуальної власності, дарування, спадкування;
- з’ясувати особливості правового статусу юридичної особи публічного права за законодавством України та її співвідношення з державою;
- окреслити основні ознаки юридичної особи публічного права у цивільних правовідносинах;
- проаналізувати форми участі держави у цивільних правовідносинах та визначити специфіку кожної з таких форм з урахуванням особливостей правовідносин, які складаються між державою та створюваними нею суб’єктами, а також правового режиму майна таких суб’єктів;
- охарактеризувати відповідальність держави за договірними та деліктними зобов’язаннями, а також визначити її межі;
- виявити особливості реалізації договірної та деліктної відповідальності держави;
- розробити пропозиції по удосконаленню законодавства щодо усунення прогалин та недоліків у правовому регулюванні як правового статусу держави, так і відповідальності держави та створюваних нею суб’єктів у цивільних правовідносинах.
Об’єктом дослідження є цивільні правовідносини за участю держави, в яких вона бере участь як безпосередньо, так і опосередковано.
Предмет дослідження складають положення чинного законодавства, правової доктрини, практики вітчизняних та міжнародних судів щодо особливостей цивільно-правового статусу держави та створюваних нею суб’єктів у цивільних правовідносинах.
Методи дослідження. Методологічна основа дослідження базувалась на застосуванні як загального діалектичного методу, так і спеціальних методів і прийомів наукового пізнання дійсності до яких належать: історичний, порівняльно-правовий, системно-правовий, статистичний та теоретико-прогностичний. Історичний метод використовувався при вивченні історичних аспектів правового становища та участі держави у цивільних правовідносинах; порівняльно-правовий – при дослідженні правової природи держави, а також розгляді чинного та такого, що втратило чинність законодавства щодо участі держави у цивільних правовідносинах з урахуванням законодавства інших держав; системно-правовий – при виявленні факторів, що мали визначальний вплив при з’ясуванні особливостей участі держави у цивільних правовідносинах; статистичний – при розгляді судових справ, учасником яких є держава або об’єктом яких є державна власність, а також їх аналіз; теоретико-прогностичний – для формулювання рекомендацій з удосконалення законів, а також інших нормативно-правових актів, роз’яснень та рекомендацій, що стосуються участі держави у цивільних відносинах.
Наукова новизна роботи полягає в тому, що дисертація є першим у вітчизняній науці комплексним дослідженням проблем, пов’язаних з визначенням особливостей участі держави у цивільних правовідносинах як через органи державної влади, так і за допомогою юридичних осіб публічного та приватного права, визначенням меж відповідальності держави за договірними та деліктними зобов’язаннями, а також особливостей реалізації такої відповідальності держави.
У дисертації висунуто такі положення, що характеризують наукову новизну проведеного дослідження:
Уперше:
- аргументовано позицію про те, що держава є особливим суб’єктом цивільного права, специфіка якого обумовлена здійсненням публічно-правових повноважень у суспільстві. У зв’язку з цим, участь держави у цивільних правовідносинах є її факультативною метою, яка передусім пов’язана з необхідністю реалізації функцій держави. Вступаючи у цивільні правовідносини, держава, не втрачаючи своїх публічно-правових повноважень, діє на рівних правах з іншими учасниками таких правовідносин. На реалізації державою своєї цивільної правосуб’єктності позначається притаманність їй публічно-правових ознак, які полягають у тому, що держава є політико-територіальною організацією, яка володіє суверенітетом та має спеціальний апарат управління та примусу, що за допомогою права здатна роботи власну волю загальнообов’язковою для населення та інших суб’єктів у її складі, а також забезпечує правопорядок, єдність та захист суспільства, законність суспільних/ індивідуальних прав та інтересів;
- визначено особливості цивільної правосуб’єктності держави, які полягають у наступному:
а) держава стає учасником цивільних правовідносин на підставі лише проголошеної та належним чином політично і юридично закріпленої державності;
б) держава, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, через створювані нею органи державної влади, визначає обсяг цивільних прав і обов’язків та порядок їх реалізації і захисту для всіх учасників цивільних правовідносин;
в) на відміну від більшості учасників цивільних правовідносин, які діють у майновому обігу на власний розсуд, в межах не заборонених законом, держава в особі створюваних нею органів державної влади набуває і здійснює цивільні права та обов’язки у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. З огляду на це цивільна правосуб’єктність держави є спеціальною;
г) обсяг цивільної правосуб’єктності держави не є однорідним. Залежно від завдань і функцій, що виконуються державою, в одних випадках - він є адекватним обсягу правосуб’єктності більшості учасників цивільних правовідносин, в других - лише держава може бути суб’єктом певних цивільних прав (наприклад, власником майна, яке не може належати іншим особам), в третіх - держава не може бути суб’єктом певних цивільних прав (наприклад, вона не може бути спадкодавцем або спадкоємцем за законом).
- сформульовано загальні ознаки, які дозволяють відмежувати юридичних осіб публічного права від юридичних осіб приватного права за законодавством України, до яких необхідно віднести такі ознаки як: а) спосіб створення (розпорядчий акт Президента України, органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування або закон); б) спеціальна правосуб’єктність; в) правовий режим майна (правого господарського відання або оперативного управління); г) обсяг відповідальності (повна або субсидіарна);
- обґрунтовано, що юридична особа публічного права, всупереч положенням ч.1 ст.329 ЦК України, не здатна набувати у власність будь-яке майно, у зв’язку з відсутністю у чинному законодавстві України механізму набуття юридичною особою публічного права майна у власність;
- аргументовано, що держава безпосередньо бере участь у цивільних правовідносинах через органи державної влади, які наділені статусом юридичної особи, тобто є установами. У зв’язку з цим надання органу державної влади статусу юридичної особи є ні чим іншим, як наданням можливості такому органу державної влади у повній мірі реалізовувати свою компетенцію;
- запропоновано закріпити у ГК України спеціальну (цільову) правосуб’єктність державних унітарних підприємств, що надасть можливість як додатково захистити державне майно, яке закріплюється за державними унітарними підприємствами на відповідному обмеженому речовому праві, так і встановить чіткі межі участі державних унітарних підприємств у цивільному обігу;
- обґрунтовано необхідність виключити з ГК України положення, які визначають поняття державного унітарного підприємства у частині можливості поділу на частки державної власності, на базі якої утворюється державне унітарне підприємство, адже майно, яке передається державою державному унітарному підприємству, є неподільним і не підлягає поділу на частки (паї);
- обґрунтовано обмежену відповідальність держави за зобов’язаннями на відповідний бюджетний рік з урахуванням як проблемності виявлення державного майна, яке може виступити об’єктом відповідальності, так і відсутності у державному бюджеті в достатній мірі бюджетних асигнувань для вказаних цілей протягом бюджетного року;
Удосконалено:
- висновок про те, що правовідносини, які виникають між державою та державним унітарним підприємством, поділяються на речові та організаційно-установчі. Речові правовідносини виникають між державою та державним унітарним підприємством з приводу майна, переданого державою державному унітарному підприємству на праві господарського відання або оперативного управління. Натомість організаційно-установчі правовідносини виникають між державою та державним унітарним підприємством з приводу створення, управління та ліквідації останнього;
- висновок про те, що правовідносини, які виникають між державою та акціонерним товариством, акції якого належать державі, вбачається можливим поділити на корпоративні та речові. Корпоративні відносини виникають між державою та акціонерним товариством з приводу належних державі акцій. Речові правовідносини виникають між державою та акціонерним товариством як юридичною особою з приводу майна, у тому числі корпоративних прав інших юридичних осіб, переданих державою акціонерному товариству до статутного капіталу, яке однак не перейшло у власність акціонерного товариства;
Дістало подальшого розвитку:
- аргументація про неможливість на сьогодні визнання держави юридичною особою (юридичною особою публічного права) або казною (скарбницею). Разом з тим державі притаманні окремі ознаки, які традиційно у правовій доктрині віднесені до ознак юридичної особи (наприклад, майнова відокремленість, здатність нести самостійну відповідальність тощо);
- висновок про те, що державне майно, яке передане державою до статутного капіталу державного унітарного підприємства, корпоратизованого у акціонерне товариство, сто відсотків акцій статутного капіталу якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю.
На основі проведеного наукового дослідження пропонуються доповнення та вдосконалення законодавства України, що становлять новизну дослідження:
а) доповнити ГК України ст. 138, яку викласти в такій редакції: „Стаття 138. Набуття і припинення права господарського відання та оперативного управління у державного унітарного підприємства або державної установи
1. Право господарського відання або право оперативного управління майном виникає у державного унітарного підприємства або державної установи з моменту передачі майна такому підприємству або установі власником, якщо інше не передбачено законом.
2. Плоди, продукція і доходи від використання майна, що знаходиться в господарському віданні або оперативному управлінні, а також майно, набуте державним унітарним підприємством або державною установою в процесі здійснення господарської діяльності, є державною власністю та закріплюється за таким підприємством або установою на праві господарського відання або оперативного управління відповідно до закону.
3. Право господарського відання або право оперативного управління припиняється з підстав і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами, а також у випадку правомірного вилучення власником майна у державного підприємства або державної установи.”;
б) викласти ч. 1 ст. 73 ГК України в такій редакції: „1. Державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності без поділу її на частки і входить до сфери його управління.”;
в) доповнити ст. 73 ГК України ч. 9, яку викласти в такій редакції: „9. Державне унітарне підприємство може мати лише ті права, що відповідають предмету і цілям його діяльності, визначеним у статуті, та несе пов’язані з такою діяльністю обов’язки.”;
г) викласти абз. 3 ч. 2 ст. 81 ЦК України в такій редакції: „Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або законом.”;
ґ) доповнити ст. 96 ЦК України ч. 5, яку викласти в такій редакції: „5. Державна установа відповідає за своїми зобов’язаннями коштами, що є в її розпорядженні, а при їх недостатності або відсутності – відповідальність за її зобов’язаннями несе держава.”;
д) викласти ч. 1 ст. 329 ЦК України в такій редакції: „1. Юридична особа публічного права набуває право господарського відання або оперативного управління на майно, передане їй власником, та на майно, набуте нею у процесі вступу у цивільні відносини, якщо інше не передбачено законом.”.
Практичне значення результатів дослідження. Результати проведеного дослідження можуть бути використані в науково–дослідній роботі при подальших теоретико–практичних дослідженнях щодо участі держави у цивільних відносинах, у процесі викладання курсів „Цивільне право України”, „Господарське право України”, „Фінансове право України”, спецкурсів „Право власності”, „Корпоративне право” „Недоговірні зобов’язання” у вищих навчальних закладах, правотворчими органами в процесі удосконалення законодавства щодо участі держави у цивільних правовідносинах, а також правозастосовчими органами при реалізації норм законодавства та вирішенні конкретних справ.
Апробація результатів дисертації. Основні результати дисертаційного дослідження знайшли своє відображення в доповідях на наукових конференціях у м. Києві на Міжнародній науково-практичній конференції „Актуальні питання державотворення в Україні” (24-25 квітня 2008 року), у м. Києві на Всеукраїнській науково-практичній конференції молодих учених „Правова система України у світлі європейського вибору” (13 червня 2008 року), у м. Одеса на Міжнародній науково-практичній конференції „Роль та місце ОВС у розбудові демократичної правової держави” (10 квітня 2009 року), у м. Києві на Всеукраїнській науково-практичній конференції „Особливості розвитку правової держави в умовах активізації євроінтеграційних процесів: проблеми теорії та практики” (18 лютого 2010 року). Тези виступів на наукових конференціях опубліковані. Окремі положення дисертаційного дослідження знайшли своє відображення також у навчальному посібнику - Договірне право України. Особлива частина: за ред. О.В. Дзери. – К. : Юрінком Інтер, 2009, а також підручнику - Цивільне право України. Загальна частина: за ред. О.В. Дзери, Н.С. Кузнєцової, Р.А. Майданика. – 3-тє вид., перероб. і допов. – К.: Юрінком Інтер, 2010. Результати дисертаційного дослідження обговорювалися на засіданнях кафедри цивільного права юридичного факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка.
Публікації. Результати дослідження знайшли відображення у 7 опублікованих працях: 3 наукових статтях, опублікованих у виданнях, що входять до переліку фахових видань, затверджених ВАК України та у 4 тезах виступів на міжнародних науково-практичних конференціях.
Структура дисертації обумовлена метою та завданнями дослідження. Дисертація складається із вступу, трьох розділів, восьми підрозділів, висновків, додатку та списку використаних джерел. Загальний обсяг дисертації становить 223 сторінки. Список використаних джерел містить 277 найменувань і викладений на 23 сторінках.
- Список литературы:
- ВИСНОВКИ
На підставі викладеного, а також виходячи з мети і завдань дослідження й одержаних результатів, ми дійшли наступних висновків, що характеризується теоретичним і практичним значенням, на підставі яких визначені окремі положення наукової новизни, що винесені на захист:
1. Держава є особливим суб’єктом цивільного права, специфіка якого обумовлена здійсненням публічно-правових повноважень у суспільстві. У зв’язку з цим участь держави в цивільних правовідносинах є її факультативною метою, яка, передусім, пов’язана з необхідністю реалізації функцій держави. Вступаючи в цивільні правовідносини, держава, не втрачаючи своїх публічно-правових повноважень, діє на рівних правах з іншими учасниками таких правовідносин.
2. Правосуб’єктність держави є особливою, яка складається з таких елементів, як цивільна правосуб’єктність і адміністративна правосуб’єктність (компетенція). Під адміністративною правосуб’єктністю (компетенцією) держави необхідно розуміти сукупність повноважень, прав і обов’язків держави в межах її території, що належать їй згідно з Конституцією України або законами і є відмінними від компетенції інших публічно-правових утворень у складі держави (АРК та територіальних громад). Цивільна правосуб’єктність держави має спеціальний характер, тобто держава в особі створюваних нею органів державної влади набуває й здійснює цивільні права й обов’язки у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.
Особливості цивільної правосуб’єктності також полягають у наступному:
- держава стає учасником цивільних правовідносин на підставі лише проголошеної й належним чином політично і юридично закріпленої державності;
- держава, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, через створювані нею органи державної влади визначає обсяг цивільних прав і обов’язків і порядок їх реалізації й захисту для всіх учасників цивільних правовідносин;
- обсяг цивільної правосуб’єктності держави не є однорідним. Залежно від завдань і функцій, що виконуються державою, в одних випадках він є адекватним обсягу правосуб’єктності більшості учасників цивільних правовідносин, в других – лише держава може бути суб’єктом певних цивільних прав (наприклад, власником майна, яке не може належати іншим особам), в третіх – держава не може бути суб’єктом певних цивільних прав (наприклад, вона не може бути спадкодавцем або спадкоємцем за законом).
3. Аналіз положень чинного законодавства України, законодавства окремих зарубіжних країн, а також поглядів вчених, які вивчають проблеми правового статусу юридичних осіб публічного права, дав можливість сформулювати наступні загальні ознаки, які дозволяють відмежувати юридичних осіб публічного права від юридичних осіб приватного права: а) спосіб створення (розпорядчий акт Президента України, органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування або закон); б) спеціальна правосуб’єктність; в) правовий режим майна (правого господарського відання або оперативного управління); г) обсяг відповідальності (повна або субсидіарна).
4. Розглядаючи загальні положення щодо особливостей участі держави у правовідносинах інтелектуальної власності, дарування, спадкування, зроблено висновок про те, що: а) держава є суб’єктом права інтелектуальної власності, до якої такі права можуть перейти згідно з законом або на підставі договору. Однак набуття державою об’єктів права інтелектуальної власності здійснюється через механізм участі в цивільних правовідносинах юридичних осіб публічного права. На підставі проведеного правового аналізу закріплених у ЦК України об’єктів права інтелектуальної власності, автором диференційовано правовідносини інтелектуальної власності на ті, у яких держава може бути як первинним, так і похідним суб’єктом права інтелектуальної власності, і на ті правовідносини інтелектуальної власності, у яких держава може бути тільки похідним суб’єктом права інтелектуальної власності; б) у правовідносинах дарування держава може виступати як на стороні обдарованого, так і на стороні дарувальника. Однак при здійсненні дарування майна уповноважений суб’єкт, який буде діяти від імені держави, повинен мати необхідний обсяг повноважень на здійснення таких дій (компетенцію); в) у правовідносинах спадкування держава може виступати спадкоємцем за заповітом. Крім того, держава також може виступати набувачем у спадковому договорі через механізм участі в цивільних правовідносинах юридичних осіб публічного права.
5. Юридична особа публічного права, всупереч положенням ч.1 ст. 329 ЦК України, не здатна набувати у власність будь-яке майно у зв’язку з відсутністю в чинному законодавстві України механізму набуття юридичною особою публічного права майна у власність.
6. Органи державної влади, за допомогою яких держава безпосередньо бере участь у цивільних правовідносинах, повинні мати статус юридичної особи, тобто бути установами. У визначених законом випадках окремі органи державної влади (наприклад, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України тощо) не мають статусу юридичної особи з огляду на те, що їх компетенція не потребує безпосередньої участі в майновому обігу.
7. Органи державної влади, які не мають статусу юридичні особи, використовують закріплене за ними майно на іншому правовому режимі, ніж право господарського відання або право оперативного управління. Аналіз змісту визначеної в законодавстві правової категорії „управління” дозволив зробити висновок, що вона за своїм змістом є ширшою від „права господарського відання” або „права оперативного управління” і пов’язана з реалізацією прав держави як власника державного майна щодо володіння, користування й розпорядження ним через визначених законом суб’єктів, якими можуть бути в тому числі органи державної влади, що не мають статусу юридичної особи. Управління об’єктом державної власності – це відносини, що складаються виключно між уповноваженим органом державної влади або юридичною особою й безпосередньо об’єктом державної власності. У свою чергу, відносини, що складаються між державою й об’єктом державної власності, є відносинами власності. При цьому, якщо відносини власності є беззаперечно речовими відносинами, то відносини управління об’єктами державної власності мають адміністративний характер, до складу яких входять речові відносини в частині здійснення уповноваженим суб’єктом повноважень щодо володіння, користування та/або розпорядження об’єктом державної власності.
8. Правовідносини, що виникають між державою й державним унітарним підприємством, поділяються на речові й організаційно-установчі. Речові правовідносини виникають між державою й державним унітарним підприємством з приводу майна, переданого державою державному унітарному підприємству на праві господарського відання або оперативного управління. Натомість організаційно-установчі правовідносини виникають між державою й державним унітарним підприємством з приводу створення, управління й ліквідації останнього;
9. Правовідносини, що виникають між державою й акціонерним товариством, акції якого належать державі, можна поділити на корпоративні й речові. Корпоративні правовідносини виникають між державою й акціонерним товариством з приводу належних державі акцій, а речові – з приводу майна, у тому числі корпоративних прав інших юридичних осіб, переданих державою акціонерному товариству до статутного капіталу, яке, однак, не перейшло у власність такого акціонерного товариства як юридичної особи.
10. Відповідальність держави за зобов’язаннями обмежується розміром бюджетних асигнувань на відповідний бюджетний рік і відповідні цілі з урахуванням проблемності як виявлення державного майна, яке може виступити об’єктом відповідальності, так і проблемності звернення стягнення на окремі види майна, що є об’єктом права державної власності.
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1. Апанасенко К. І. Комунальна власність як самостійна форма власності: ознаки, співвідношення з державною формою власності / К.І. Апанасенко // Право України. - 2005. - №10. - С. 35-38.
2. Андреев Ю. Н. Участие государства в гражданско-правовых отношениях / Ю. Н. Андреев. – СПб. : Издательство Р. Асланова „Юридический центр Пресс”, 2005. – 355 с.
3. Аксененок Г. А. Право государственной собственности на землю в СССР / Г. А. Аксененок. – М. : Госюриздат, 1960. – 330 с.
4. Авилов Г. Е. Юридические лица в современном российском гражданском праве / Г. Е. Авилов, Е. А. Суханов // Вестник гражданского права. – 2006. – Т. 6. – № 1. – С. 14–25.
5. Альохина С. О процессуальном соучастии в арбитражном процессе по делам о защите права собственности / С. Альохина // Хозяйство и право. – 2000. - №9. – С.39–43.
6. Асьянов Ш. Юридические лица в Республике Узбекистан [Електронний ресурс] / Ш. Асьянов. – Режим доступу :
http://www.cac-civillaw.org/beitraege/beitraege.html
7. Административное право: Учебник / [под. ред. Ю. М. Козлова, Л. Л. Попова]. – М. : ЮРИСТЪ, 2002. – 728 с.
8. Ахмедуев А. Казенные предприятия: функции, критерии и механизм хозяйствования / А. Ахмедуев // Экономист. – 1998. – №9. - С. 77–85.
9. Брагинский М. И. Участие Советского государства в гражданских правоотношениях / М. И. Брагинский. – М. : Юрид. лит., 1981. – 368 с.
10. Братусь С. Н. Субъекты гражданского права / С. Н. Братусь. - М. : Госюриздат., 1950. – 368 с.
11. Биншток В. Л. О необходимости пересмотра законодательства о казенных подрядах и поставках / В.Л. Биншток // Юридический вестник. – 1892. – Т.12. – Кн.3.
12. Басин Ю. Г. Правовое регулирование сделок, заключаемых государством / Ю.Г. Басин // Цивилистические исследования. Вып. 1. Сборник научных трудов памяти проф. И. В.Федорова / Под ред. Б.Л. Хаскельберга, Д.О. Тузова. - М., 2004. – С. 8-35.
13. Братусь С. Н. Юридические лица в советском гражданском праве (понятие, виды, государственные юридические лица) / С. Н. Братусь. - М. : Юридическое Издательство Министерства Юстиции СССР, 1947. – 364 с.
14. Братусь С. Н. Юридическая ответственность и законность: Очерк теории. / С. Н. Братусь. – М. : Юридическая литература, 1976. – 215 с.
15. Брагинский М. И. Гражданская правосубъектность отдельных государственных образований и административно-территориальных единиц / М. И. Брагинский // Правоведение. – 1971. – №2. – С. 53-60.
16. Брагинский М. И. Договорное право. Общие положения / М. И. Брагинский, В. В. Витрянский. - М. : „Статут”, 1998. - 848 с.
17. Брагинский М. И. Участие Советского государства в гражданских правоотношениях / М.И. Брагинский. – М. : Юрид. лит, 1981. – 190 с.
18. Брагинский М. И. Договорное право : в 5 кн. / М. И. Брагинский, В. В. Витрянский. – М. : Статут, 1999–2006. –
Кн. 1 : Общие положения. – 1999. – 848 с.
19. Борисова В. І. Юридична особа – універсальна правова форма участі організацій у цивільному обороті / В. І. Борисова // Проблеми правознавства та правоохоронної діяльності. Збірник наукових праць. – Д., 2003. – №2. – С. 6-10.
20. Борисова В. І. До проблеми сутності юридичної особи / В. І. Борисова // Методологія приватного права : зб. наукових праць за матеріалами наук.-теорет. конф., 30 травня 2003 р. – К. : Юрінком Інтер, 2003. – С.222 – 224.
21. Борисова В. Про залежність юридичних осіб / В. Борисова // Вісник Академії правових наук. – 2000. – №3 (22). – С.102-109.
22. Бондаренко Л. О. МВС України як юридична особа публічного права (Цивільно-правові аспекти) / Л. О Бондаренко // Науковий вісник Львівського державного університету внутрішніх справ. – 2009. – №3. – С. 1-7.
23. Баринова Е. А. Вещные права в системе субъективных гражданских прав / Е.А. Баринова //Актуальные проблемы гражданского права : сборник статей. – 2003. – Вып. 6. – С. 137–174.
24. Брагинский М. Граждане (физические лица). Юридические лица: Комментарий ГК РФ / М. Брагинский, К. Ярошенко // Хозяйство и право. – 1995. – №2. - С. 3–18.
25. Белякова А. М. Имущественная ответственность за причинение вреда / А. М. Белякова. – М. : Юрид. Лит., 1979. – 110 с.
26. Бурдов проти Росії: Рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 р. // Юридичний вісник України. - 2002, 07, № 30.
27. Бюджетний кодекс України від 08.07.2010 р. // Урядовий кур’єр. – 2010. - № 151.
28. Венедиктов А. В. Государственная социалистическая собственность / А. В. Венедиктов. – М.- Л. : Изд-во АН СССР, 1948. – 839 с.
29. Венедиктов А. В. Правовая природа государственных предприятий / А. В Венедиктов. - Л. : Прибой, 1928. - 184 с.
30. Венедиктов А. В. О субъектах социалистических правоотношений / А. В. Венедиктов // Советское государство и право. – 1955. - №6. – С.23.
31. Виткявичюс П. П. Гражданская правосубъектность Советского государства / П. П. Виткявичюс. – Вильнюс : „Мантис”, 1978. - 208 с.
32. Васьковский Е. В. Учебник гражданского права / Е. В. Васьковский. – М. : Статут, 2003. - 382 с.
33. Витрянский В.В. Правовое положение государственных и муниципальных предприятий / В.В. Витрянский // Журнал российского права. – 1998. – №10/11. – С. 36–40.
34. Витрянский В.В. Гражданский кодекс о юридических лицах / В.В. Витрянский // Вестник Высшего Арбитражного Суда Российской Федерации. – 1995. - №5. - С.101 – 119.
35. Витрянский В.В. Договор аренды и его виды: прокат, фрахтование на время, аренда зданий, сооружений и предприятий, лизинг / В.В. Витрянский. - М: „Статут”, 1999. - 299 с.
36. Винар Л. В. Юридичні особи, засновані державою : [монографія] / Л. В. Винар. – Львів: Львівський державний університет внутрішніх справ, 2007. - 172 с.
37. Востокмаш-Аванта проти України: Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2007 р. // Офіційний Вісник України. - 2008, 02, № 7. - ст. 196.
38. Водний кодекс України від 06.06.1995 р. // Відомості Верховної Ради України. – 1995. - № 24. - Ст. 189.
39. Курс гражданского права. Часть общая. Т. 1 / Ю. С Гамбаров. – С.-Пб. : Тип. М.М. Стасюлевича, 1911. – 793 с.
40. Гражданское право : учебник / отв. ред. Е. А. Суханов. - Изд. 2, перераб. и доп. - М. : „БЕК”, 1998. - Т. 1. - 682 с.
41. Гражданское право : учебник. - Часть 1/ под. ред. А. П. Сергеева и Ю. К. Толстого. - М.: Проспект, 2005. - 765 с.
42. Гражданское право : у 3 т. / [Отв. ред. М. К. Сулейменов, Ю. Г. Басин]. – Алматы : издательство КАЗГЮА, 2000–2004. –
Т. 1: Учебник для вузов (академический курс). – 2000. - 704 с.
43. Гражданское и торговое право капиталистических государств : [учебник] / [отв. ред. Е. А. Васильев]. – М. : Междунар. отношения, 1993. – 560 с.
44. Головизин А. Некоторые вопросы участия в гражданском обороте органов государственной власти (местного самоуправления) / А. Головизин // Хозяйство и право. – 1999. – №6. – С. 59-64.
45. Гримм Д. Д. Лекции по догме римского права / Д. Д. Гримм ; [под. ред. В.А. Томсинова]. – М. : Издательство "Зерцало", 2003. – 423 с.
46. Галлов В. В. Вещно-правовые режимы в системе предпринимательства : дис. … кандидата юрид. наук : 20.02.03 / В. В. Галлов. – Ростов-на-Дону, 2000. – 193 с.
47. Гражданское право : [учебник] : в 2-х т. / [под ред. Е. А. Суханова]. – М. : БЕК. – 1993–1993. –
Т.1. – 1993. – 384 с.
48. Горбунов Д. Г. Ответственность государства перед гражданином как принцип правового государства : дис. … кандидата юрид. наук : 12.00.01 / Д. Г. Горбунов. – М., 2003. – 195 с.
49. Горенберг М. Б. Об ответственности государства за действия должностных лиц / М. Б. Горенберг // Право. – 1900. – №12. – С. 652-654.
50. Грось Л. А. Участие публичных образований в гражданских правоотношениях – правовых и процессуальных / Л. А. Грось // Журнал российского права. – 1999. – №9. – С. 29–35.
51. Голубцов В. Г. Публичные и частные начала в гражданско-правовом регулировании отношений государственной собственности : автореф. дис. на соиск. научн. степен. канд. юрид. наук : спец. 12.00.03 «гражданское право; предпринимательское право; семейное право; международное частное право» / В. Г. Голубцов. – Пермь, 1999. - 27 с.
52. Генкин Д. М. Обзор дискуссии о государственных юридических лицах / Д. М. Генкин // Советское государство и право. - 1954. - № 8. - С. 109 - 119.
53. Господарський кодекс України від 16 січня 2003 р. // Офіційний вісник України. - 2003. - №11. – Ст. 462.
54. Гражданское и торговое право капиталистических государств. – [отв. ред. Е. А. Васильев]. – М. : Междунар. отношения, 1993. – 560 с.
55. Довгерт А.С. Концепція та види юридичних осіб у проекті Цивільного кодексу України / А.С. Довгерт // Кодифікація приватного (цивільного) права України / За ред. проф. А. Довгерта. - К. : Укр. центр правничих студій, 2000. - С. 131-133.
56. Дозорцев В.А. Принципиальные черты права собственности в Гражданском кодексе / В. А. Дозорцев // Гражданский кодекс России. Проблемы. Теория. Практика : сб. памяти С.А. Хохлова [отв. ред. А. Л. Маковский]. – М. : Исследовательский центр частного права, 1998. – С. 228-271.
57. Дозорцев В. А. Принципиальные черты права собственности в Гражданском кодексе / В. А. Дозорцев // Юридический мир. – 1997. - №9. – С. 21 – 33.
58. Договірне право України. Загальна частина : [навч. посіб] / Т. В. Боднар, О. В. Дзера, Н. С. Кузнєцова та ін. [за ред. О. В. Дзери]. – К. : Юрінком Інтер, 2008. – 896 c.
59. Деркач та Палек проти України: Рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2004 р. // Офіційний Вісник України. - 2005, 07, № 27. - Ст.1609.
60. Эннекцерус Л. Курс германского гражданского права : в 2-х т. / Л. Эннекцерус [перевод с немец.] ; [под ред. Д. М. Генкина, И. Б. Новицкого]. – М. : Изд-во иностранной литературы. –1949–1950. –
Т.1. – Полутом 1 : Введение и общая часть. – 1949. – 413 с.
61. Елистратов А.И. Государственное право / А. И. Елистратов. - М., 1912. – 364 с.
62. Ершова И. В. Правовой режим государственного имущества в хозяйственном обороте: теоретические основы и пути совершенствования : дис. … доктора юрид. наук : 12.00.03 / И. В. Ершова. – М., 2001. – 442 с.
63. Epшoвa И. Право хозяйственного веденья имуществом [Електронний ресурс] / И. Ершова.– Режим доступу : http://www.inventech.ru/lib/pravo/pravo-0078/
64. Жабреев М. В. Публичные образования и их органы: гражданско-правовой статус и участие в гражданских правоотношениях / М. В. Жабреев // Цивилистические записки : Межвузовский сборник научных трудов. – М. : Статут. – 2001. – С. 177-219.
65. Земельний кодекс України від 25.10.2001 р. // Офіційний вісник України. – 2001. - № 46. - Ст. 2038.
66. Иншакова А. О. Правовой режим имущества унитарного предприятия : [лекция] / А. О. Иншакова. – Волгоград: Изд-во ВолГУ, 2003. – 20 с.
67. Ибрагимова Т. А. Юридические лица в Кыргызской Республике. [Електронний ресурс] / Т. А. Ибрагимова: – Режим доступу :
http://www.cac-civillaw.org/beitraege/beitraege.html
68. Иоффе О. С. Избранные труды по гражданскому праву : Из истории цивилистической мысли. Гражданское правоотношение. Критика теории «хозяйственного права» / О. С. Иоффе. – [2 изд., испр]. – М. : Статут, 2003. – 781 с.
69. Иоффе О. С. Ответственность по советскому гражданскому праву / О. С. Иоффе. – Л. : Изд-во ЛГУ, 1955. – 310 с.
70. Клименко О.М. Особливості правового становища держави як суб’єкта приватного (цивільного) права : автореф. дис. на здоб. наук. ступ. канд. юрид. наук : спец. 12.00.03 „Цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право” / О. М. Клименко. Київ, 2006. – 20 с.
71. Кравченко В. В. До питання щодо законодавчого визначення статусу територіальної громади / В. В. Кравченко // Проблеми вдосконалення правового регулювання місцевого самоврядування : матеріали наук.-практ. конф. (Харків, 4-5 грудня 2001 р.) / за ред. М. І. Панова. – Харків : Нац. юрид. акад. України, 2002. - С. 145 - 148.
72. Комментарий части первой Гражданского кодекса РФ / М. И. Брагинский, В. В. Витрянский, В. П. Звеков и др. [Под общ. ред. В. Д. Карповича].– М. : Спарк, Хозяйство и право, 1995. – 597 c.
73. Карасс А. В. Право государственной социалистической собственности: объе-кты и содержание / АН СССР, Ин-т права / А.В. Карасс. - М.: Изд-во АН СССР, 1954. – 279 с.
74. Конституции государств Европы : в 3 т. / [под ред. Л. А. Окунькова]. – М. : Норма. – 2001–2001. –
Т.1. – 2001. – 824 с.
75. Конституции государств Америки : в 3 т. / [под ред. Т. Я. Хабриевой]. – М. : Ин-т законодательства и сравнительного правоведения при Правительстве РФ. –2006–2006. –
Т.3 : Южная Америка. – 2006. – 1168 с.
76. Кулагин М. И. Избранные труды по акционерному и трудовому праву [классика российской цивилистики] / М. И. Кулагин. – М. : Статут, 2004. – 330 с.
77. Кравчук В. М. Соціально-правова природа юридичної особи : дис. … кандидата юрид. наук : 12.00.03 / В. М. Кравчук. – Львів, 2000. – 186 с.
78. Кучеренко І. М. Організаційно-правові форми юридичних осіб приватного права : [монографія] / І. М. Кучеренко. – К. : Ін-т держави та права ім. В.М. Корецького НАН України, 2004. – 328 с.
79. Козлова Н. В. Понятие и сущность юридического лица. Очерк истории и теории. Учебное пособие / Н. В. Козлова. - М. : Статут, 2003. – 318 с.
80. Козлова Н. В. Гражданско-правовой статус органов юридического лица / Н. В. Козлова // Хозяйство и право. – 2004. – №8. – С. 42-60.
81. Козлова Н. В. Правосубъектность юридического лица / Н. В. Козлова // Законодательство. – 2003. – №12. – С. 3-19.
82. Козлова Н. В. Правосубъектность юридического лица / Н. В. Козлова. – М. : Статут, 2005. – 474 с.
83. Козлова Н.В. Понятие и сущность юридического лица. Очерк истории и теории: Учебное пособие / Н. В. Козлова. – М.: Статут, 2003. – 318 с.
84. Кашковский О. П. О критериях разграничения коммерческих и некоммерческих организаций / О. П. Кашковский // Юрист. – 2000. - №5. – С. 14–20.
85. Красавчиков О. А. Гражданские организационно-правовые отношения / О. А. Красавчиков // Цивилистические записки : Межвуз. сборник научных трудов. – М. : Статут, 2001. – С.156-165.
86. Кряжевских К. П. Право оперативного управления и право хозяйственного ведения по российскому гражданскому праву : дис. … кандидата юрид. наук : 12.00.03 / К. П. Кряжевських. – М., 2003. – 203 с.
87. Комментарий ГК РСФСР / [Под. ред. Е. А. Флейшиц, О. С. Иоффе]. – [2-е изд., доп. и переработ]. – М. : Юрид. лит. – 1970. – 823 с.
88. Конституція України : Прийнята на п’ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996 р. / Міністерство юстиції України. – К. : Укр. Правнича фундація, „Право”, - 1996. - 64 с.
89. Кодекс України про надра від 27.07.1994 р. // Відомості Верховної Ради України. – 1994. - № 36. - Ст. 340.
90. Кримінальний кодекс України від 05.04.2001 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2001. – №25-26. - Ст.131.
91. Кримінально-процесуальний кодекс України від 28.12.1960 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. - 1961. – № 2. - Ст. 15.
92. Лунц Л. А. Курс международного частого права : В 3-х т / Л. А. Лунц. - М. : Спарк, 2002 – 2002
Т. 2. – 2002. - 431 с.
93. Лебедев К. К. Соотношение понятий экономического и имущественного отношения в связи с проблемой применения гражданского законодательства к имущественным отношениям, основанным на властном подчинении одной стороны другой стороне / К. К. Лебедев // Научные труды РАЮН. – 2001. – №1. – С. 366 - 371.
94. Лісовий кодекс України від 21.01.1994 р. // Відомості Верховної Ради України. – 1994. - № 17. - Ст. 99.
95. Мяловицька Н. А. Автономія та її роль у державному будівництві (країни Європи): монографія / Н. А. Мяловицька. – К. : Логос, 2009. - 504 с.
96. Мулявин М. К. Особенности участия государства в соглашениях о разделе продукции / М. К. Мулявин // Журнал „Юридические науки”. - М. - 2006. - С. 160-163.
97. Мейер Д. И. Русское гражданское право: В 2-ч. (Классика российской цивилистики) / Д. И. Мейер. (По исправленному и дополненному 8-му изд.). - М. : Статут, 1902 - 1997
Ч.1.- 1997. – 290 с.
98. Мейер Д. И. Русское гражданское право. Чтения Д. И. Мейера, изданное по запискам слушателей / Д. И. Мейер. – Спб. : Н. Тиблен, 1861. – Т. 1. - 677 с.
99. Мицкевич А. В. Субъекты советского права / А. В. Мицкевич. – М.: Юрид. лит., 1962. – 212 с.
100. Миколенко Я. Ф. Право кооперативной собственности в СССР / Я. Ф. Миколенко. - М. : Изд-во АН СССР, 1961. - 160 с.
101. Майданик Р. Юридичні особи публічного права в країнах континентального права / Р. Майданик // Юридична Україна. – 2010. – №2. – С. 56-62.
102. Матузов Н. И. Теория государства и права: учебник. / Н. И. Матузов, А. В. Малько. - М. : Юристъ, 2004. – 512 стр.
103. Мицкевич А. В. Субъекты советского права / А.В. Мицкевич. – М. : Юрид. лит., 1962. – 214 с.
104. Малинина Л. Ю. Государственные унитарные предприятия – одна из форм участия государства в гражданском обороте / Л. Ю. Малинина. - Вестник СамГУ. - 2006. №5/2 (45). - С. 101-108.
105. Михайленко О. В. Имущественная ответственность за вред, причиненный осуществлением власти: теоретические аспекты и проблемы ее реализации на практике / О. В. Михайленко. – М. : Волтерс Клувер, 2007. – 352 с.
106. Михайленки та інші проти України: Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 р. // Офіційний Вісник України. - 2011, 02, № 7. - Ст. 359.
107. Міжнародний пакт про громадянські та політичні права: Прийнятий 16.12.1966 р. // Юридичний вісник України. - 2004, 12, № 49.
108. Новицкий И. Б. Основы римского гражданского права. Учебник / И. Б. Новицкий. - М. : Зерцало, 2000. - 400 с.
109. Неволин К. История Российских гражданских законов : В 3-х т. / К. Неволин.
– СПб.: Тип. имп. АН, 1851 – 1851
Т.2. – 1851. – 452 с.
110. Недоговірні зобов’язання в цивільному праві України: навч. пособ. / О. О. Отраднова. – К. : Юрінком Інтер, 2009. – 240 с.
111. Основы гражданского законодательства Союза ССР и союзных республик : Закон СССР от 08.12.1961 г. // Ведомости Верховного Совета СССР. - 1961. - № 50, - Ст. 525.
112. Основи цивільного законодавства Союзу РСР та республік : Прийняті 31.05.1991 р. // Відомості З'їзду народних депутатів СРСР і Верховної Ради СРСР. – 1991. - № 26. - Ст. 733.
113. Основи законодавства СРСР про оренду : затверджені Законом СРСР від 23.11.1989 р. [Електронний ресурс]. - Режим доступу :
http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=v0810400-89
114. Пушкин А. А. Советское государство как субъект советского гражданского права: Конспект лекции для студентов Харьк. юрид. ин-та / А. А. Пушкин. – Х., 1965. – 23 с.
115. Пушкин А. А. В.И. Ленин об экономической роли Советского государства и вопрос о гражданской правосубъектности государства / А. А. Пушкин // Вопросы государства и права. - М., 1970, - С.37-46.
116. Пушкин А.А. Субъекты гражданского права (текст лекций) / А. А. Пушкин. - Харьков, 1974. – 110 с.
117. Пятков Д. В. Участие Российской Федерации, субъектов российской федерации и муниципальных образований в гражданских правоотношениях: на примере разграничения публичной ответственности / Д. В. Пятков. - науч.-практ. изд. - СПб., 2003. - 329 с.
118. Первомайський О. О. Окремі питання участі територіальної громади у цивільних правовідносинах / О. О. Первомайський // Вісник Хмельницьк. ін-ту регіонального управління та права. - 2003. - № 2. - С. 69 - 71.
119. Петров Д. В. Право хозяйственного веденья и право оперативного управления / Д. В. Петров. - СПб., 2002. – 347 с.
120. Пугинский Б. И. Гражданско-правовые средства в хозяйственных отношениях / Б. И. Пугинский. – М. : Юрид. лит., 1984. – 224 с.
121. Перепелюк В. Деякі питання примусового виконання судових рішень у справах „особа проти суб’єкта владних повноважень” / В. Перепел юк. - Київ, Вісник вищого адміністративного суду України №1, 2010. - С. 41-54.
122. Попов В. В. Гражданско-правовая ответственность за внедоговорный вред, причиненный публично-правовыми образованиями : дис. ... канд. юрид. наук : 12.00.03. / Попов Владимир Владимирович. – М., 2002. – 201 с.
123. Покровський И. А. Основные проблемы гражданского права. Изд. 4-е, испр. / И. А. Покровський. - М. : „Статут”, 2003. – 351 с.
124. Погрібний Д. І. Корпоративні права держави : поняття, підстави виникнення, механізм реалізації / Д. І. Погрібний. – Х: Видавництво „ФІНН”, 2009. – 168 с.
125. Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. // Офіційний вісник України. – 2010. - № 92. - Ст. 3248.
126. Проект Цивільного кодексу України від 25 серпня 1996 р. // Українське право. – 1996. – №2 (4).
127. Про затвердження Конституції Автономної Республіки Крим : Закон України від 23.12.1998 р. // Відомості Верховної Ради України. – 1999 р. - № 5-6 (12.02.99), - ст. 43.
128. Про державні нагороди України : Закон України від 16.03.2000 р. // Відомості Верховної Ради України. – 2000 р. - № 21. - Ст. 162.
129. Про Дисциплінарний статут Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України : Закон України від 04.09.2008 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2009 р. - № 9. - Ст. 114.
130. Про Національний банк України : Закон України від 20.05.1999 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1999, - № 29. - Ст. 238.
131. Про державні унітарні підприємства : проект закону України від 02.03.2007 р. [Електронний ресурс]: – Режим доступу : http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/MN010163.html
132. Про власність : Закон України від 07.01.1991 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. – 1991 - № 20. - Ст. 249.
133. Про державний матеріальний резерв: Закон України від 24.01.1997 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1997, № 13. - ст. 112.
134. Про Національний архівний фонд та архівні установи : Закон України від 24.12.1993 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1994, № 15. - ст. 86.
135. Про музеї та музейну справу : Закон України від 29.06.1995 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1995, № 25. - ст. 191.
136. Про охорону культурної спадщини : Закон України від 08.06.2000 р. // Відомості Верховної Ради України, 2000, № 39. ст. 333.
137. Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців: Закон України від 15.05.2003 р. // Офіційний вісник України. - 2003. - № 25. - Ст. 1172.
138. Про Кабінет Міністрів України: Закон України від 07.10.2010 р. // Офіційний вісник України. – 2010. - № 79. - Ст. 2792.
139. Про управління об’єктами державної власності: Закон України від 21.09. 2006 р. // Відомості Верховної Ради України. – 2006 - № 46. - Ст. 456.
140. Про правовий режим майна, що забезпечує діяльність Верховної Ради України: Закон України від 13.12.1996 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1997. № 19. - Ст. 140.
141. Про банки і банківську діяльність: Закон ВР УРСР від 20 березня 1991 р. № 872-XII // Відомості Верховної Ради УРСР, - 1991, № 25, - Ст. 281.
142. Про оподаткування прибутку підприємств: Закон України від 28.12.1994 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1995, № 4. - Ст. 28.
143. Про господарську діяльність у Збройних Силах України: Закон України від 21.09.1999 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1999, № 48. - Ст. 408.
144. Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу: Закон України від 07.02.2002 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2002, № 30. - Ст. 205.
145. Про власність СРСР: Закон ВР СРСР від 06.031990 р. [Електронний ресурс]. - Режим доступу :
http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=v1305400-90
146. Про освіту: Закон України від 23.05.1991 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. - 1991, № 34. - Ст. 451.
147. Про позашкільну освіту : Закон України від 22.06.2000 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2000, № 46. - Ст. 393.
148. Про вищу освіту: Закон України від 17.01.2002 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2002, № 20. - Ст. 134.
149. Про тваринний світ : Закон України від 13.12.2001 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2002, № 14. - Ст. 97.
150. Про введення мораторію на примусову реалізацію майна : Закон України 29.11.2001 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2002, № 10. - Ст. 77.
151. Про мораторій на відчуження від редакцій державних та комунальних засобів масової інформації приміщень та майна : Закон України від 15.01.2009 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2009, № 25. - Ст. 310.
152. Про зовнішньоекономічну діяльність : Закон України від 16.04.1991 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. - 1991, № 29. - Ст. 377.
153. Про управління об'єктами державної власності : Закон України від 21.09.2006 р. // Відомості Верховної Ради України. 2006, № 46. - Ст. 456.
154. Про господарські товариства: Закон України від 19.09.1991 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1991, № 49. - Ст. 682.
155. Про впорядкування діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств: Декрет Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1993, № 11. - ст. 94.
156. Про підприємництво: Закон України від 07.02.1991 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. - 1991, № 14. - Ст. 168.
157. Про природні монополії: Закон України від 20.04.2000 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2000, № 30, - Ст. 238.
158. Про акціонерні товариства: Закон України від 17.09.2008 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2008, № 50-51. - Ст. 384.
159. Про холдингові компанії в Україні: Закон України від 15.03.2006 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2006, № 34. - Ст. 291.
160. Про корпоратизацію підприємств: Указ Президента України від 15.06.1993 р. // Урядовий кур'єр. - 1993, 06, № 89 – 90.
161. Про приватизацію державного майна: Закон України від 04.03.1992 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1992, № 24. - Ст. 348.
162. Про заставу: Закон України від 02.10.1992 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1992, № 47. - Ст. 642.
163. Про особливості приватизації пакета акцій, що належить державі у статутному фонді відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”: Закон України від 02.11.2000 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2000, № 51-52. - Ст. 450.
164. Про Державну програму приватизації: Закон України від 18.05.2000 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2000, № 33-34. - Ст. 272.
165. Права государства на объекты права интеллектуальной собственности [Електронний ресурс] / В.А. Бобрышев. – Режим доступу :
http://dom-i-zakon.ru/articles/inoe/120324551522211445/
166. Про підприємства в Україні: Закон України від 27.03.1991 р. // Відомості Верховної Ради УРСР. - 1991, № 24. - Ст. 272.
167. Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом: Закон України від 14.05.1992 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1992, № 31. - Ст. 440.
168. Про оперативно-розшукову діяльність: Закон України від 18.02.1992 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1992, № 22. - Ст. 303.
169. Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності: Закон України від 17.11.2009 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2010, № 1. - Ст. 2.
170. Про державну службу : Закон України від 16.12.1993 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1993, №52. - Ст. 490.
171. Про Конституційний Суд України: Закон України від 16.10.1996 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1996, № 49. - Ст. 272.
172. Про Державний бюджет України на 2005 рік: Закон України від 23.12.2004 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2005, № 7-8. - Cт. 162.
173. Про систему оподаткування: Закон України від 25.06.1996 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1991, № 39. Ст. 510.
174. Про застосування амністії в Україні: Закон України від 01.10.1996 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1996, №48. - Ст. 263.
175. Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду : Закон України від 01.12.1994 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1995, № 1. - Ст. 1.
176. Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю: Закон України від 30.06.1993 р. // Відомості Верховної Ради України, - 1993, № 35. - Ст. 358.
177. Про платіжні системи та переказ коштів в Україні: Закон України від 05.04.2001 // Відомості Верховної Ради України. - 2001, № 29. - Ст. 137.
178. Про виконавче провадження : Закон України від 21.04.1999 р. // Відомості Верховної Ради України. - 1999, №24. - Ст. 207.
179. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини: Закон України 23.02.2006 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2006, № 30. - Cт. 260.
180. Про Державний бюджет України на 2009 рік: Закон України від 26.12.2008 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2009, № 21-22. - Ст. 269.
181. Про Державний бюджет України на 2010 рік: Закон України від 27.04. 2010 р. // Відомості Верховної Ради України. - 2010, № 24-25, - Cт. 263.
182. Про Державний бюджет України на 2011 рік: Закон України від 23.12.2010 р. // Офіційний вісник України. - 2010, № 99/1. - Ст. 3541.
183. Про захист прав людини і основоположних свобод : міжнародна конвенція від 04.11.1950 р. // Офіційний вісник України. – 2006. – № 32 (23.08.2006). – Ст. 2371.
184. Про Статут Національного банку України: Постанова Президії Верховної Ради від 07.10/1991 р. [Електронний ресурс]. - Режим доступу :
http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=1605-12
185. Про затвердження Положення про Міністерство економіки України: Постанова Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 р. // Офіційний вісник України. - 2007, № 39. - Ст. 1563.
186. Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств: Постанова Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 р. // Голос України. - 1993, 07, №131.
187. Про затвердження Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду”: Спільний наказ Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р. [Електронний ресурс]. - Режим доступу :
http://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=z0106-96
188. Про Типовий статут казенного підприємства: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.06.1998 р. // Офіційний вісник України. - 1998, № 24. - Ст. 891.
189. Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності: Постанова Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. // Офіційний вісник України. - 2007, № 43. - Ст.1714.
190. Про затвердження Статуту Державної акціонерної компанії „Хліб України”: Постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2001 р. // Офіційний вісник України. - 2001, № 12. - Ст. 489.
191. Про затвердження Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби: Постанова Кабінету Міністрів України від 11.07. 2002 р. // Офіційний вісник України. - 2002, № 29. - Ст. 1371.
192. Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним: Постанова Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 р. // Офіційний вісник України. - 1998, № 34. - Ст. 1280.
193. Про порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві: Рішення Київської міської ради від 15.07. 2004 р. // Хрещатик. - 2005, 08, № 118.
194.
- Стоимость доставки:
- 200.00 грн