Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ПСИХОЛОГІЧНІ НАУКИ / Соціальна психологія; психологія соціальної роботи
Назва: | |
Альтернативное Название: | СОЦИАЛЬНО - ПСИХОЛОГИЧЕСКИЕ УСЛОВИЯ ФОРМИРОВАНИЯ ЭКОЛОГО-ЭКОНОМИЧЕСКОЙ КУЛЬТУРЫ ПРЕДПРИНИМАТЕЛЕЙ |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: | У вступі обґрунтовано актуальність та рівень дослідженості обраної теми, визначено об’єкт, предмет, мету, завдання роботи, методи дослідження; розкрито його наукову новизну, теоретичне та практичне значення, наведено відомості про апробацію та структуру роботи. У першому розділі „Екологічні проблеми сучасного виробництва та роль соціально-психологічних факторів у їх вирішенні” здійснено аналіз процесу взаємодії в системі „людина – виробництво – природа”. Висвітлено теоретичні засади впливу людини на предметну складову та процеси природи та встановлено головні чинники, що істотно впливають на екологічний стан території України. У дослідженні особливу увагу приділено цілеспрямованій екологізації виробництва, яка передбачає систему організаційних заходів та інноваційних процесів, спрямованих на реструктуризацію сфери виробництва і споживчого попиту, раціоналізацію природокористування, трансформацію природоохоронної діяльності та її соціальної спрямованості (В.Я.Гельман, Р.Парсон, Б.Б.Прохоров, А.В.Толстоухов, М.І.Хилько). Тобто, зроблено акцент на тому, що економічні й соціальні аспекти екологізації виробництва мають бути взаємопов’язані. Вказано, що стратегічно виважена, науково обґрунтована екологічна державна політика має сприяти свідомій та планомірній діяльності суспільства, спрямованій на формування довкілля, якість якого не суперечила б соціально-біологічним потребам індивідів і забезпечувала можливості їхнього розвитку. Така політика має вагоме значення в екологізації суспільного виробництва. Встановлено, що найбільш впливовими факторами екологічної регуляції діяльності є стан морального здоров’я, свідомості, відповідальність і компетентність людей, причетних до сфери виробництва. Вивчення сучасного стану екологічної свідомості дозволило зафіксувати низку нових тенденцій її дослідження, зокрема, різні підходи щодо визначення її змісту (С.Д.Дерябо, В.А.Ясвіна, М.М.Кисельова, В.Л.Деркача, А.М.Льовочкіної); виокремлення й систематизацію основних структурних компонентів екологічної свідомості (Г.Акопов, О.Чердимова); визначення основних типів екологічної свідомості (І.Кряж, А.М.Льовочкіна, О.В.Рудоміно-Дусятська, Ю.М.Швалб). Екологічна свідомість має бути однією з важливих складових і детермінант масової свідомості. Вона повинна сприяти корекції сучасного способу життя людей, зокрема екологічному розвитку виробництва та розвитку стосунків людини з довкіллям загалом, з метою гарантування екологічно безпечних умов існування та розвитку суспільства. В цьому відношенні поняття „екологічна свідомість” повинно бути доповнене новим поняттям, а саме „еколого-економічна культура”. У загальному розумінні еколого-економічна культура є складним соціально-духовним утворенням суспільства, що включає в себе сукупність засобів та механізмів діяльності, спрямованих на регуляцію системи економічних відносин. Еколого-економічна культура як частина загальнолюдської культури має сприяти реалізації соціально-духовної діяльності суспільства, й тому її необхідно спрямувати на побудову соціально значимої системи взаємовідносин суспільства та довкілля. Вона має включати необхідні еколого-економічні знання, сукупність навичок їх застосування, а також готовність до розробки та впровадження нових технологій. Еколого-економічна культура як специфічно людський феномен адаптації в біосфері водночас має бути головним засобом регуляції відносин людини і біосфери, дедалі потужнішим чинником самоорганізації та розвитку людини у ставленні до біосфери. Структура еколого-економічної культури включає: екологічні знання, екологічне цілепокладання (екологічне самоусвідомлення, екологічну оцінку, екологічне планування, екологічне програмування), екологічне ставлення та екологічну поведінку. Основною складовою еколого-економічної культури є екологічні цінності та норми екологічної діяльності, тобто форми економічної поведінки соціальних суб’єктів (особливо, підприємців), спрямовані на різні екосистеми. У зв’язку з тим, що саме підприємцям належить одна із вирішальних ролей у руйнації довкілля, то саме вони є основними суб’єктами, від рішень яких залежить рівень екологічної безпеки, раціональність використання природних ресурсів, а тим самим благополуччя теперішнього і майбутніх поколінь. Аналіз сучасних підходів до визначення культури виробництва показує, що підприємництво має виступати не лише як професія або спрямованість на прибуток, а передбачати, крім іншого, особливий світ екологічних концепцій та екологічних методів, своєрідний екологічний образ мислення, тобто еколого-економічну культуру. Еколого-економічна культура включає систему екологічних знань, трансформованих через механізми соціального цілепокладання (еколого-економічні цінності та ідеали) для забезпечення економічної діяльності у відповідності з критеріями гуманізму. Сьогодні ознакою високої еколого-економічної культури має бути не ступінь відрізнення соціального від природного, а ступінь їх єдності. Еколого-економічна культура підприємницької діяльності проявляється у формах вільного екологічно спрямованого волевиявлення підприємця, на протилежність діям, що відбуваються під тиском чинників соціального примусу. Спираючись на ці положення, ми провели соціологічне опитування суб’єктів підприємницької діяльності, спрямоване на виявлення домінуючих ставлень до цінностей екологічного спрямування (діагностику екопсихологічних сенсів за методикою В.О. Скребця). У соціально-психологічному дослідженні всього взяло участь 43 респонденти. Всі вони певним чином пов’язані з підприємницьким середовищем у Вінницькій області. Результати опитування (вони викладені у дисертації) показали що змістовне наповнення екологічної індивідуальної свідомості переважної більшості підприємців містить визнання наявності екологічних проблем, але розуміння їх суті залишається на рівні знання і не стає особистісним сенсом. Основою свідомості переважної більшості підприємців залишається думка, що володіння власністю та грошима є запорукою щасливого життя. Проблема еколого-економічної культури підприємця – це передусім проблема її формування. Тому особливу увагу варто приділити механізмам формування еколого-економічної культури як складного психологічного явища. На основі аналізу сучасних підходів до процесу становлення культури особистості нами запропоновано робочу модель формування еколого-економічної культури підприємця. Еколого-економічну культуру ми розглядаємо як систему що має дві підсистеми. Перша підсистема характеризує особисті якості керівника, зокрема професійні, які є значущими з екологічного погляду. Новий підприємець має бути стратегом, який знайомий з негативними тенденціями розвитку суспільства та українського ринку. Особистими рисами, які призведуть до екологічної ефективності, є прагнення до позитивних екологічних зрушень, заповзятливість, екологічна відповідальність, надійність при виконанні завдання. Особливу увагу необхідно звернути на соціально-екологічну відповідальність. Структура відповідальності має включати ціннісний, емоційно-вольовий та діяльнісно-практичний компоненти. Окрему групу якостей особистості складають ділові якості, зокрема далекоглядність, вимогливість, наполегливість у досягнення екологічної мети. Ділові якості мають являти собою синтез професійних і особистісних якостей керівника. Друга підсистема – це характеристика соціальної діяльності керівника, тобто різноманітні форми його суспільно-економічної діяльності, які несуть в собі екологічну спрямованість. Екологічна діяльність детермінується суб’єктивними та об’єктивними чинниками. Перші пов’язані з рівнем екологічної свідомості та усвідомленням екологічних інтересів. Основу других становить матеріально-ресурсна база існування спільнот та рівень технологічної озброєності. Для того щоб досягти високих результатів у сфері еколого-економічної культури, необхідно, щоб екологічна проблематика пронизувала всі сторони діяльності сучасної фірми, здійснюючи вплив як на внутрішні механізми прийняття нею управлінських рішень, так і на взаємовідносини з партнерами по бізнесу, органами екологічного контролю, фінансовими організаціями, місцевим населенням і т.д. Необхідно, щоб підприємці зрозуміли, що успішне господарювання неможливе без врахування екологічних сторін їх діяльності. У другому розділі „Соціально-психологічні чинники формування еколого-економічної культури підприємництва” проведено аналіз екологічного руху як соціального явища в контексті розвитку підприємництва та ключових соціальних регуляторів впливу діяльності громадських організацій на діяльність підприємців, наведено результати емпіричного дослідження ставлення населення та керівників організацій до природоохоронної діяльності та ролі підприємництва у екологічному розвитку України. З соціальної точки зору, екологічний рух правомірно розглядати як складову широкої категорії нових соціальних рухів, яка впливає на соціально-економічну діяльність підприємця. У процесі формування та розвитку соціально-екологічного руху можна виділити чотири основні етапи: на першому мають місце соціальні збурення щодо забруднення та нераціонального використання природних ресурсів, зокрема підприємцями; на другому відбувається загальна мобілізація учасників екологічного руху щодо забруднення та нераціонального використання підприємцями природних ресурсів; на третьому утворюється формальна екологічна організація, а останній, четвертий, завершується інституціоналізацією соціально-екологічного руху. Незалежно від конкретних історичних причин, поява і теперішня діяльність життєздатних екологічних рухів вказує, що вони часто піддаються гострій критиці з боку підприємців за те, що їх дії обмежуються лише протестами та є неконструктивними. І хоча підприємці не усвідомлюють необхідність залучатися до співпраці з громадськими організаціями, екологічні рухи несуть великий заряд позитивних поглядів, сподівань і дій щодо корінних змін як загалом у суспільстві, так і зокрема у сфері підприємництва. Однак, без чітко усвідомлених, скоординованих програмних зусиль, зрозумілих і підтриманих підприємцями, екологічний рух не стане дієвим у формуванні еколого-економічної культури серед широких верств населення та у прийнятті і реалізації екологічно обґрунтованих економічних і політичних рішень. Екологічний рух має ставати дедалі впливовішим, адже в боротьбі за виживання на планеті необхідно об’єднати зусилля підприємців та громадськості. На даному етапі розвитку суспільства громадськість демонструє широкий спектр реакцій на прогресуюче погіршення стану природного довкілля: від повної байдужості до екоістерії. У цілому, свідомість переважної більшості людей опинилась в одному із психологічних капканів, що веде до пасивності та байдужості. Йдеться про так звану екопсихологічну апатію, тобто своєрідний психологічний стан людини, за якого виявляється байдужість, відсутність зацікавленості явищами й подіями екологічного змісту, навіть тими, які зараз для всіх постають гострими та актуальними. У цьому плані апатія здебільшого зумовлена цілком визначеними соціально-психологічними впливами: розчаруванням у можливостях покращення екологічного стану довкілля, втратою надій і перспектив у цьому плані, неузгодженістю між очікуваннями та можливостями в досягненні поставлених цілей. За умови стрімкого зростання екологічних загроз вивчення реакцій людини на динаміку змін в навколишньому середовищі є важливою складовою розробки стратегії природокористування, засад екополітики, планування й здійснення заходів щодо відвернення екологічної небезпеки та переорієнтації масової свідомості на дієву екофільність. Ставлення громадян до еколого-економічних проблем є надзвичайно важливим аспектом екологічної культури суспільства, адже масова екологічна свідомість є однією з базових характеристик здатності соціальної спільноти виступати не тільки носієм, а й виразником власних екологічних інтересів. Тому нами було проведено соціологічне опитування, спрямоване на виявлення особливостей ставлення громадян до еколого-економічних проблем. Зважаючи на це, ми проаналізували масове екологічне ставлення як один з основних критеріїв екологічної безпеки. У цьому контексті було поставлено такі завдання: по-перше, уточнити, наскільки громадськість знайома з екологічними проблемами України; по-друге, дослідити особливості усвідомлення громадянами різних категорій населення небезпечних ситуацій, пов’язаних безпосередньо з екологічними проблемами. Нами було проведено дослідження методом опитування у формі анкетування. В анкетуванні взяло участь 350 респондентів, серед них: - за статтю: 65% досліджуваних становили чоловіки, 35% – жінки; - за родом діяльності: 29% - робітники, 10 % - інженерно-технічні працівники; 11% - військові; 23% - наукова інтелігенція, викладачі ВНЗ, шкіл; 14% - медичні працівники; 13% - безробітні.; - за віком: 28% - 25-35 років, 48,6% - 36-45 років, 14,6% - 45-55 років, 8,6% - 56-65 років. Анкета містить п’ять блоків. Перший блок стосується екології як науки взагалі. В другому блоці респондентам було запропоновано оцінити екологічний стан у своєму регіоні, визначити актуальність конкретних екологічних проблем, зазначити, хто має вирішальний вплив на розв’язання екологічних проблем сучасності. У третьому блоці респонденти мали змогу оцінити конкретні екологічні проблеми, вказавши ступінь їх пріоритетності сьогодні та у майбутньому та вплив виробництва на екологічні процеси. До третього блоку ввійшли також запитання, пов’язані з оцінкою ступеня притаманності респондентам відчуття відповідальності щодо розв’язання екологічних проблем. Четвертий блок анкети стосується особистої участі респондентів в екологічній діяльності, можливості особистого впливу на розв’язання екологічних проблем та впливу екологічної ситуації на стан здоров’я. П’ятий блок стосувався даних респондентів щодо віку, статі, посади та освіти. Результати анкетування дали можливість оцінити ставлення досліджених громадян до загальних екологічних проблем, а також до проблем на рівні окремих регіонів. При оцінці результатів опитування було виявлено, що існує певна напруженість громадської думки. При відповіді на запитання “Як Ви в цілому оцінюєте екологічний стан у Вашому регіоні?” ми отримали такі результати: дуже позитивно екологічний стан не оцінив жоден з респондентів, в основному позитивно – 1 %, не зовсім позитивно – 4 % і негативно – 95 %.
Отже, екологічні проблеми, передусім екологічні умови проживання, викликають достатньо негативну емоційну оцінку у більшості населення, що об’єктивно стимулює звернення суспільної уваги до необхідності розв’язання проблем, які безпосередньо стосуються екологічної безпеки проживання людини. Водночас переважна більшість респондентів оцінює екологічний стан свого регіону лише на основі повсякденного побуту, тобто забруднення дворів, берегів, річок та околиць міст сміттям, а також сприйняття територій розташування об’єктів промисловості. Отже, можна говорити про поверхневість екологічної свідомості, про її буденність. Буденна свідомість орієнтована переважно на критерії здорового глузду, а не на критерії наукового пізнання екологічної дійсності. Респонденти, не володіючи реальними конкретними знаннями в сфері екології, в основному, орієнтуються на ситуацію, яку сприймають безпосередньо. |