Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ЮРИДИЧНІ НАУКИ / Криміналістика; судово-експертна діяльність; оперативно-розшукова діяльність
Назва: | |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: |
ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Актуальність теми дослідження. Розвиток сучасного суспільства, незалежно від політичного режиму країн, ставить до категорії першорядних завдань формування засад законності та їх дотримання у діяльності правоохоронних органів. Демократична розбудова України та прагнення наблизити її до норм європейського суспільства також вимагають окремої уваги до негативних процесів та явищ, які мають місце в діяльності органів внутрішніх справ. Ретроспективний аналіз свідчить, що систематичні прояви корупції та невиправданого насильства у діяльності правоохоронців є постійним негативним явищем, що супроводжує етапи історичної трансформації кожної держави. Навіть тепер, незважаючи на принципове реформування поліцейських систем більшості європейських країн, органи правопорядку залишаються у центрі активної критики суспільства через недостатню “прозорість” для незалежного соціального контролю та непоодинокі випадки участі правоохоронців у кримінальній активності. Для українського суспільства проблема запобігання протиправній поведінці працівників органів внутрішніх справ не є штучною. Усього у період з 1992 по 2007 рр. в Україні було порушено більше ніж 7760 кримінальних справ за фактами неправомірних дій співробітників ОВС, за результатами розслідування яких судами винесено обвинувальні вироки стосовно 4015 осіб. До інших видів відповідальності за вчинення правопорушень некримінального характеру у цей же період було притягнуто 26757 співробітників різних служб і підрозділів ОВС. Дедалі частіше констатуються факти участі працівників ОВС у прикритті нелегальної діяльності, вимаганні, контрабанді та незаконному обігу наркотиків, постачанні кримінальним колам оперативно-службової інформації. Набувають широкого резонансу випадки жорстокого поводження із затриманими громадянами. Водночас у вітчизняній кримінології феномен вчинення злочинів персоналом ОВС є практично не дослідженим з точки зору аналізу його кількісно-якісних показників, вивчення особистості злочинця, визначення специфіки ситуації вчинення злочину. Відсутні у широкому науковому вжитку статистичні дані стосовно злочинів, вчинених працівниками ОВС України. Тому окремий напрямок прикладних досліджень потребує створення кримінологічної характеристики цієї категорії злочинів, оскільки для попередження негативних явищ у лавах правоохоронців слід передусім встановити їх реальні масштаби та дослідити структуру основних видів учинюваних злочинів. З огляду на це для вітчизняних дослідників самостійною задачею постає вивчення детермінаційної природи протиправної поведінки правоохоронців з наступним створенням соціальних механізмів, які б могли звести до мінімуму вірогідність зловживання правоохоронцями власними повноваженнями та гарантувати діяльність персоналу ОВС України у чітко окресленому правовому полі. Методологічні засади розвитку правової науки та проблем детермінації злочинності були предметом детального вивчення у працях О. Ф. Бантишева, В. І. Борисова, В. О. Глушкова, В. В. Голіни, Л. М. Давиденка, І. М. Даньшина, О. М. Джужи, А. П. Закалюка, В. С. Зеленецького, А. Ф. Зелінського, О. Г. Кальмана, О. М. Костенка, І. П. Лановенка, М. І. Мельника, П. П. Михайленка, Є. В. Невмержицького, М. І. Панова, О. Я. Свєтлова, В. В. Сташиса, В. Я. Тація, І. К. Туркевич та інших вчених. Безпосередньо ж кримінологічному вивченню детермінації злочинів працівників ОВС та заходів щодо їх попередження присвячені лише дисертаційні дослідження С. А. Шалгунової та О. С. Новакова, але вони були обмежені певними видами злочинів та стосувалися окремих категорій працівників міліції. До розгляду економічних, правових, організаційно-управлінських та соціально-психологічних аспектів попередження злочинів серед персоналу ОВС зверталися у своїх дослідженнях М. І. Ануфрієв, О. М. Бандурка, В. П. Ворушило, Є. О. Гіда, М. Н. Курко, С. С. Лукаш, Д. О. Кобзін, В. С. Медведєв, О. П. Нагорний, О. В. Негодченко, В. І. Осадчий, С. В. Петков, О. Ю. Синявська, С. С. Сливка, А. А. Стародубцев, І. В. Строков, Т. С. Ткаченко. Проте в зазначених роботах злочини серед працівників ОВС не розглядалися як постійне негативне явище соціального порядку, відсутня його комплексна кримінологічна характеристика. Також практично немає робіт, виконаних на високому рівні теоретичного узагальнення щодо базових рис особистості правоохоронців та механізмів детермінації їх протиправної поведінки на індивідуальному та груповому рівнях. Російські вчені, хоч і доволі активно розробляють тематику “міліцейської” злочинності (С. А. Алтухов, О. М. Варигін, О. О. Купленський, Ю. А. Мерзлов, К. О. Прохоров, О. С. Черепашкін та ін.), поки що не вийшли на належний рівень теоретичного осмислення детермінаційної природи злочинів серед персоналу ОВС, що не дозволяє використовувати їх результати для створення ефективних програм попередження злочинів серед цього контингенту. Указаний напрямок набуває особливого значення не тільки через недостатню розробленість цієї галузі вітчизняних кримінологічних досліджень, але й з огляду на неспроможність західних кримінологів запропонувати уніфіковане пояснення детермінації поліцейських правопорушень, про що засвідчив проведений нами аналіз праць D. Bayley, М. Gottfredson, Н. Goldstein, Т. Hirschi, J. Kleinig, С. Klockars, Т. Newbu Таким чином, необхідність реформування правоохоронних органів України, дотримання у їх діяльності принципів законності та захисту прав людини обумовлюють актуальність глибокого і всебічного дослідження широкого кола питань, пов’язаних з детермінацією та попередженням злочинів серед працівників ОВС України, створенням ефективних заходів попередження негативних явищ, а також зміцнення засад службової дисципліни у структурних підрозділах органів внутрішніх справ. Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Тема дослідження була затверджена вченою радою Національного університету внутрішніх справ у 2003 році (протокол № 5 від 21.04.2003), уточнена на засіданні вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ у 2007 році (протокол № 4 від 03.03.2007). Дисертація виконана відповідно до плану науково-дослідних робіт кафедри кримінального права і кримінології Харківського національного університету внутрішніх справ у межах Комплексної програми профілактики правопорушень на 2007-2009 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1767, Програми формування позитивного іміджу міліції України на 2003-2007 рр., пп.1.2, 2.1, 2.7 Пріоритетних напрямків наукових та дисертаційних досліджень, які потребують першочергового розроблення і впровадження в практичну діяльність органів внутрішніх справ, на період 2004-2009 рр., затверджених наказом МВС України від 05.07.2004 р. № 755. Мета та завдання дослідження. Мета дисертаційного дослідження полягає в тому, щоб на основі аналізу теоретичних положень щодо детермінації злочинної поведінки та узагальнення масиву емпіричних досліджень вивчити систему та зміст провідних криміногенних факторів, що обумовлюють вчинення злочинів працівниками ОВС України, надати узагальнену кримінологічну характеристику цих злочинів, а також розробити шляхи удосконалення діяльності щодо їх попередження. Для досягнення поставленої мети в дисертації передбачено розв’язання таких основних завдань: - визначити місце, функції та задачі ОВС України на сучасному етапі розвитку держави з огляду на процеси європейської інтеграції українського суспільства; - проаналізувати міжнародні та національні правові засади, що регламентують службову діяльність ОВС України як соціального інституту в цілому та поведінку персоналу на індивідуальному рівні; - з’ясувати основні проблеми у сфері дотримання принципу законності, що виникають у діяльності поліцейських підрозділів інших країн, для чого проаналізувати статистичні дані та звіти, що містяться у міжнародних інформаційних джерелах; - вивчити феномен протиправної поведінки персоналу ОВС як історичне, кримінально-правове та кримінологічне явище; - дати кримінологічну характеристику злочинів, що вчиняються працівниками ОВС, для чого проаналізувати основні кількісно-якісні показники злочинів, розглянути специфічні риси особистості колишніх працівників, засуджених за вчинення злочинів; - проаналізувати основні теоретичні концепції, розроблені у світовій та вітчизняній кримінології, що пояснюють природу протиправної поведінки персоналу правоохоронних органів; - дослідити систему криміногенних факторів, що детермінують злочини серед персоналу ОВС України, з урахуванням їх розподілу за рівнями (загальні, видові, індивідуальні) та сферами дії (економічні, політичні, соціальні, правові тощо); - визначити специфіку прояву вказаних факторів у проблемних питаннях правового, кадрового, матеріально-технічного, організаційно-управлінського забезпечення діяльності ОВС України та особливості їх взаємодії у процесі детермінації порушень дисципліни та законності серед працівників ОВС України; - з’ясувати сутність, обсяг та складові компоненти діяльності з попередження злочинності на рівні держави та органів внутрішніх справ як окремої соціальної інституції; - обґрунтувати обсяг загальносоціальних, спеціально-кримінологічних та індивідуальних заходів превенції протиправної поведінки правоохоронців з урахуванням вітчизняного та зарубіжного досвіду; - сформулювати рекомендації, спрямовані на удосконалення теоретико-правових засад та практики діяльності МВС України у сфері попередження злочинів серед персоналу органів внутрішніх справ. Об’єктом дослідження є суспільні відносини, які регулюють діяльність органів внутрішніх справ та сукупність злочинів, що виникають внаслідок порушень у системі цих відносин. Предмет дослідження складають кримінологічні особливості злочинів, що вчиняються працівниками ОВС, система детермінаційних факторів, які обумовлюють протиправну поведінку персоналу ОВС, а також теоретико-методологічні засади попередження цих злочинів. Методологічну основу дисертації складають методи і прийоми наукового пізнання. Їх застосування спрямовується системним підходом, що дає можливість здійснити аналіз проблеми в єдності її соціального змісту та юридичної форми. У роботі використовуються також принцип історизму, концепція соціального детермінізму, методологічні засади діалектичного підходу, окремі положення структурного функціоналізму. Серед основних використаних методів, специфіка застосування яких розкривається в окремому підрозділі дисертації, слід відмітити метод діалектики, порівняльний (компаративістський) метод і такі його різновиди, як порівняльно-правовий, порівняльно-історичний методи; методи конкретно-історичного та системно-структурного аналізу, логіко-догматичний метод. Методи структурно-функціональний, системний та діяльнісний були покладені за основу при розробці пропозицій щодо превенції злочинів у підрозділах ОВС. Як спеціальні методи, при написанні дисертації були використані соціологічні, психологічні та методи математичної статистики. Науково-теоретичною основою при виконанні дисертації були наукові праці вітчизняних та зарубіжних фахівців у галузі філософії, теорії держави і права, кримінології, кримінального права, соціології, психології, теорії управління, статистики. Положення дисертації ґрунтуються на положеннях міжнародних правових актів, Конституції України, чинних законодавчих та інших нормативно-правових актів, які визначають правові засади діяльності органів внутрішніх справ. Одночасно використовувалися нормативні акти дореволюційних і радянських часів, а також статути поліції деяких європейських країн. Емпіричну основу дисертаційного дослідження становлять узагальнені дані, отримані в ході аналізу: статистичних показників МВС України; матеріалів 1120 службових перевірок за фактами порушення дисципліни та законності; матеріалів відомчо-дисциплінарної (252 справи) та судової практики (330 вироків судів); документів з фондів державних та відомчих архівів (80 томів), узагальнень практичної діяльності міліції, матеріалів дисциплінарної практики Цивільної поліції ООН. Окрему групу емпіричного матеріалу склали результати опитувань 154 колишніх співробітників органів внутрішніх справ, які відбували покарання в УВП-91 Чернігівської області, а також 977 працівників ОВС різних областей України, котрі проведені за спеціально розробленими анкетами з метою вивчення специфіки вчинених злочинів, особистісних рис працівників ОВС, природи криміногенних детермінант тощо. Опитування були здійснені як самостійно, так і у складі групи дослідників Харківського національного університету внутрішніх справ протягом 1998-2005 рр. у рамках низки науково-дослідних проектів. З метою здійснення порівняльного аналізу було також опитано 3700 громадян Боснії-Герцеговини, вивчено особистісні риси та рівень агресивності курсантів ХНУВС протягом 1997-2004 рр. (440 осіб). Показники стандартної похибки вибірки (3,8 %) та коефіцієнта кореляції Пірсона (0,865), розраховані для оцінки отриманих емпіричних даних, дозволяють розглядати результати дослідження як такі, що відповідають загальнонауковим вимогам об’єктивності, репрезентативності та валідності. Наукова новизна одержаних результатів. Дисертація є першим в Україні монографічним дослідженням проблем детермінації протиправної поведінки працівників ОВС України, в якому сформульовано низку нових у концептуальному плані та важливих для правоохоронної практики положень і висновків, запропонованих особисто здобувачем. До найбільш значущих з них належать: Уперше: 1. Сукупність злочинів серед працівників ОВС України розглянута як постійне негативне явище соціального порядку, яке характеризується сталістю пропорційних співвідношень між основними видами злочинів і має ознаки системності. Аргументовано висновок про необхідність систематичного вивчення феномена протиправної поведінки працівників ОВС як самостійного напрямку кримінологічних досліджень з метою своєчасної профілактики негативних явищ серед персоналу правоохоронних органів. 2. На основі архівних матеріалів та статистичних даних на науковому рівні проведено ретроспективний огляд стану дотримання законності у підрозділах міліції на території України з 1919 р. по 2007 р., визначено кількісно-якісні показники злочинів, що вчинялися особовим складом органів внутрішніх справ. Здійснено порівняльний аналіз рівня злочинів та інших правопорушень, що вчиняються працівниками поліції США, Великої Британії, Цивільної поліції ООН, а також особовим складом ОВС Російської Федерації, що дозволило науково аргументувати позицію про універсальність феномена протиправної поведінки правоохоронців у поліцейських підрозділах різних країн. 3. Проаналізовано положення сучасних кримінологічних концепцій у площині пошуку основних принципів і законів, котрі найбільш повно пояснюють суть феномена протиправної поведінки правоохоронців. Критично розглянуто тенденцію науковців СНД до пошуку специфічних мотивів злочинів співробітників ОВС як методологічно невиправданий напрямок, у зв’язку з чим обґрунтовано позицію про доцільність використання у кримінологічних дослідженнях мотиваційної сфери класифікацій універсального порядку. 4. Подано комплексну кримінологічну характеристику злочинів, що вчиняються працівниками ОВС України, здійснено їх аналіз за регіональними, соціально-демографічними ознаками, розраховані реальні масштаби „ціни” вчинених злочинів, визначені характерні ознаки ситуації вчинення злочинів. Здійснено кримінологічний аналіз фактів катування та жорстокого поводження працівників ОВС із громадянами. 5. Розглянуто комплекс детермінаційних чинників, що обумовлюють вчинення працівниками ОВС України злочинів, з їх окремим аналізом за рівнем (загально-соціальні, групові, індивідуальні) та змістом (економічні, політичні, соціально-психологічні, правові, організаційно-управлінські). Як окремі детермінанти злочинів розглянуто дискреційні повноваження персоналу правоохоронних органів, особливості міліцейської субкультури, наявність гендерного дисбалансу в підрозділах, досліджено криміногенний вплив нелегальної вторинної зайнятості працівників ОВС на стан дотримання ними вимог службової дисципліни та законності. 6. З метою ранньої профілактики злочинів серед працівників ОВС аргументована необхідність переходу від ціннісно-орієнтованого підходу при відборі персоналу до відбору, заснованого на оцінці вже сформованих умінь, навичок, способах реагування індивіда. З урахуванням цього запропоновано також нову систему оцінки якостей та вмінь працівників ОВС при призначенні їх на посади керівників підрозділів. 7. Запропоновано впровадження централізованої вторинної зайнятості персоналу ОВС, яка має здійснюватися під безпосереднім контролем керівництва підрозділів як самостійний напрямок роботи з попередження корупції серед працівників. Удосконалено ряд наукових положень, а саме: 1. Специфіку дії діалектичного принципу переходу кількості в якість стосовно злочинів в ОВС, яка знаходить свій вираз у трансформації кількісних змін у показниках дотримання персоналом ОВС законності в якісно нові форми кримінальної активності, такі як прикриття нелегальної діяльності, вимагання, участь у контрабанді та незаконному обігу наркотиків, постачання кримінальним колам оперативно-службової інформації, внутрішня корупція. 2. Існуючі погляди на неможливість істотного зниження рівня злочинів серед працівників ОВС на тривалий період за рахунок сталої практики застосування переважно спеціально-кримінологічних заходів, оскільки попередження злочинів серед персоналу ОВС вимагає заходів, спрямованих, насамперед, на зміни у функціонуванні ОВС як одного із соціальних інститутів суспільства. 3. Процедуру вивчення найбільш розповсюджених у діяльності працівників ОВС стресових факторів, які негативно впливають на особистість правоохоронців, розвинення професійної деформації та обумовлюють вчинення певних видів злочинів. 4. Систему превентивних заходів шляхом аргументації щодо необхідності формування дійових етичних засад діяльності та корпоративної культури працівників ОВС, нормативно-правового обмеження їх дискреційних повноважень, детальної регламентації офіційних норм поведінки працівників. Дістали подальшого розвитку: 1. Положення щодо доцільності поєднання концепції соціального детермінізму, принципів системного підходу та історизму, вчення про діалектичні протилежності та закону про універсальний зв'язок предметів і явищ навколишнього світу при дослідженні природи злочинів, що вчиняються працівниками органів внутрішніх справ. 2. Кримінологічна характеристика особистості засуджених працівників ОВС з розподілом за окремими складами вчинених злочинів та дослідженням основних відмінностей мотиваційної сфери працівників-правопорушників, що може бути використано МВС України при розробці та плануванні профілактичних заходів. 3. Критична оцінка невизначеності ролі органів внутрішніх справ України у сучасному суспільстві та спроби їх політичного заангажування. Додатково аргументовано висновок про криміногенний вплив на поведінку працівників ОВС недоліків організаційно-управлінського та правового забезпечення діяльності правоохоронних органів. 4. Ідея трансформації діяльності ОВС України від традиційно силової до сервісної моделі та реорганізації міліції України в орган виконавчої влади європейського типу - поліцію. Акцентовано увагу на позитивних аспектах децентралізації та муніципалізації підрозділів ОВС з одночасним розвитком системи міжнародного та національного моніторингу за діяльністю правоохоронних органів, залученням громади та ЗМІ до виконання контрольно-ревізійних і допоміжних функцій. 5. Уявлення про помилковість погляду на нестачу бюджетного фінансування діяльності ОВС та ліквідацію заходів соціального захисту персоналу як на провідні криміногенні детермінанти економічного характеру. Натомість аргументовано доцільність вважати такими процеси ринкових відносин конкуренції між державним та приватним секторами економіки. Практичне значення одержаних результатів полягає в тому, що: - у сфері правотворчості – пропозиції та рекомендації дисертаційного дослідження можуть бути використані для уточнення низки законодавчих та підзаконних актів, що в подальшому буде сприяти удосконаленню правового регулювання діяльності органів внутрішніх справ; - у правозастосовчій діяльності - використання одержаних результатів дозволить поліпшити роботу з особовим складом ОВС щодо профілактики негативних явищ шляхом удосконалення підбору персоналу, здійснення індивідуально-виховних заходів, підвищення ефективності аналітичної роботи Департаменту внутрішньої безпеки; - у правовиховній сфері – матеріали дисертації можуть бути використані у роботі підрозділів ОВС по зв’язках із населенням для підвищення рівня правової культури населення та зміцнення позитивного іміджу ОВС; - у науково-дослідній сфері – можуть стати основою подальшої розробки превенції злочинів у правоохоронних органах як самостійного напрямку у кримінології; - у навчальному процесі – матеріали дослідження можуть бути використані при підготовці підручників та навчальних посібників з дисципліни “Кримінологія” та окремих спецкурсів. Особистий внесок здобувача. Дисертаційне дослідження виконано здобувачем самостійно, викладені в дисертації положення, які виносяться на захист, розроблені автором особисто. Наукові ідеї та розробки, що належать співавторам опублікованих праць, у дисертації не використовувалися. У статті „Феномен правопорушень серед працівників міліції: питання кримінально-правової дефініції”, написаній у співавторстві з Ігнатовим О.М. (Право України. – 2005. – № 1. – С. 60-63), особисто здобувачем було запропоновано тлумачення форми вини та проведена оцінка поглядів вчених щодо конкретизації кола злочинів з позицій кримінологічного та кримінально-правового підходів. У статті „Регіональний розподіл злочинів, що вчиняються працівниками органів внутрішніх справ” (Актуальні проблеми сучасної науки в дослідженнях молодих вчених. – 2005. – Вип. 8. – С. 16-23; співавтор Ігнатов О.М.) особисто здобувачем дано характеристику та досліджено географічний розподіл всіх видів злочинів, що вчинюються працівниками ОВС, за винятком групи насильницьких. У монографії „Протизаконне насильство в органах внутрішніх справ: соціологічний та історико-правовий аналіз” (Х.: Вид-во Нац. ун-ту внутр. справ, Харківська правозахисна група, 2005. – 212 с.) особистий внесок автора полягає у аналізі статистичних показників злочинності та проведенні типології злочинців, а також розробці пропозицій щодо заходів попередження. У посібнику з активних методів навчання „Права людини у діяльності міліції” (За заг. ред. проф. Ярмиша О. Н. – Х.: ХНУВС, 2006. – 139 с.) автором розроблені основні положення стосовно дотримання законності в діях працівників ОВС при забезпеченні прав громадян на справедливе судочинство та на свободу мирних зборів. У навчальному посібнику „Права людини у діяльності міліції” (За заг. ред. проф. Погрібного О.О. – Х.: ХНУВС, 2006. – 216 с.) автором обґрунтовано пропозиції щодо попередження злочинів та правопорушень, що вчинюються працівниками ОВС на стадії досудового слідства. У науково-практичному посібнику „Соціально-психологічний аналіз дисципліни в адміністративній службі міліції” (За заг. ред. проф. Бандурки О. М. - Х.: Ун-т внутр. справ, 1998. – 92 с.) внесок автора полягає у аналізі злочинів, що вчинюються працівниками адміністративної служби міліції, та особливостей їх детермінації, а також вивченні особи злочинця та їх мотиваційної сфери. Апробація результатів дисертації. Основні положення і висновки дисертації відображені в наукових публікаціях, а також оприлюднені на науково-практичних і науково-теоретичних конференціях щодо удосконалювання правоохоронної діяльності: семінарі–презентації комплексу навчально-методичних матеріалів з викладання курсу „Забезпечення прав людини в діяльності ОВС України” у закладах освіти МВС України (м. Харків, 24 червня 2006 року), ХПГ-ХІСД; навчальних семінарах „Стандарти Європейської Конвенції з прав людини та практика розслідування злочинів правоохоронними органами України” у містах Луганськ, Полтава, Суми (2006 р.) у межах проекту „Кампанія проти катувань” за підтримки Європейської Комісії; науково-практичній конференції „Права людини в діяльності органів внутрішніх справ України” (м. Євпаторія, НУВС, Міжнародний жіночий правозахисний центр “Ла Страда – Україна”, 11-13 травня 2006 р.); міжнародному семінарі „Роль активних методів навчання у запровадженні прав людини в учбовий процес у ВНЗ МВС України” (м. Київ, Датський інститут прав людини, МВС, ХНУВС, 13 квітня 2006 р.); науково-практичній конференції „Забезпечення правопорядку та безпеки громадян у контексті реформування міліції громадської безпеки” (м. Харків, ХНУВС, 17 березня 2006 р.); науково-практичній конференції „Вплив регіональних чинників на динаміку і структуру злочинності” (Сімферополь: Кримський юрид. ін-т НУВС, 22-25 вересня 2005 р.); науково-практичній конференції „Запорізькі правові читання” (м. Запоріжжя: Запорізький національний університет, 30 червня – 2 липня 2005 р.); міжнародній науково-практичній конференції „Впровадження гендерних підходів у діяльність правоохоронних органів України” (м. Євпаторія, НУВС, Міжнародний жіночий правозахисний центр „Ла Страда – Україна”, 18-20 травня 2005 р.); міжвузівській науково-практичній конференції “Проблеми формування позитивного іміджу міліції” (м. Херсон, Херсонський юрид. ін-т НУВС, 30 вересня 2004 р.); міжвузівській науково-практичній конференції (круглому столі) „Організаційні та правові проблеми боротьби з корупцією” (м. Харків, НЮА імені Ярослава Мудрого, 5 червня 1998 р.); науково-практичній конференції “Організаційно-правові засади діяльності муніципальної міліції” (м. Харків: Національний університет внутрішніх справ, травень 2004 р.); науково-практичній конференції „Економічна злочинність в Україні: причини та заходи протидії” (м. Харків, Національний університет внутрішніх справ, червень 2004 р.); науково-практичній конференції „Права неповнолітніх в Україні” (м. Ялта, УВС, Рада Європи, липень 2004 р.); четвертій міжрегіональній науково-практичній конференції „Концепція формування законодавства України” (м. Запоріжжя, Запорізький держ. ун-т, 2000 р.); міжнародному міжвузівському симпозіумі „Право, поведінка, особистість”, (м. Бєлгород, Бєлгород. держ. ун-т, 1998 р.). Матеріали дослідження використовуються у навчальному процесі Харківського національного університету внутрішніх справ, Інституту підготовки слідчих кадрів для СБУ України у складі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, освітянській діяльності офісу ОБСЄ в Україні, науково-дослідницьких програмах Харківського інституту соціальних досліджень. Висновки та рекомендації впроваджено у практичну діяльність Центрального апарату МВС України в галузі моніторингу дотримання прав людини з боку персоналу ОВС, окремі положення дисертаційного дослідження використовуються у практиці Слідчого управління ГУМВС України в АР Крим. Публікації. За результатами дисертаційного дослідження підготовлено: одноособову монографію “Детерминация и предупреждение преступности среди персонала органов внутренних дел Украины”, написану у співавторстві монографію „Протизаконне насильство в органах внутрішніх справ: соціологічний та історико-правовий аналіз” , 4 науково-практичних та навчальних посібники. Крім того, основні положення дослідження, висновки та пропозиції викладено у 37 наукових публікаціях в Україні та за кордоном, з них 24 статті опубліковано у виданнях, визнаних ВАК України фаховими. Структура дисертації. Дисертація складається зі вступу, чотирьох розділів, висновків та списку використаної літератури (615 найменувань). Повний обсяг дисертації становить 433 сторінки, обсяг основного тексту дисертації – 368 сторінок.
|