Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ЮРИДИЧНІ НАУКИ / Трудове право, право соціального забезпечення
Назва: | |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: |
ОСНОВНИЙ ЗМІСТ РОБОТИ
У Вступі обґрунтовується актуальність теми, її зв’язок з науковими програмами і планами наукових досліджень, визначаються об’єкт, предмет, мета та завдання дисертаційної роботи, розкривається методологічна, теоретична та емпірична база, а також наукова новизна, теоретичне й практичне значення одержаних результатів. Розділ 1. «Загальна характеристика тимчасової та сезонної трудової діяльності працівників» присвячено дослідженню трудової діяльності тимчасових і сезонних працівників як різновидів нестандартної зайнятості населення України з виділенням особливостей працевлаштування цієї категорії працівників. Підрозділ 1.1. «Тимчасова і сезонна зайнятість як різновиди зайнятості» присвячено встановленню особливостей зайнятості тимчасових і сезонних працівників в умовах перехідного періоду, визначенню місця цих різновидів зайнятості в системі форм і видів зайнятості населення України. Визначено, що правовідносини тимчасової й сезонної зайнятості населення України є частиною предмета трудового права як форми правовідносин тимчасової трудової нестандартної зайнятості населення України. Беручи за основу загальні ознаки та склад правовідносин зайнятості, тимчасову й сезонну трудову зайнятість населення України визначено форми правовідносин зайнятості, підставами виникнення яких є строкові трудові договори між особою, яка має на меті реалізацію здатності до праці, і роботодавцем з приводу отримання соціальних та матеріальних благ. Водночас виділено не тільки спільні, а й специфічні риси тимчасової і сезонної трудової діяльності, що не дозволяють об’єднати їх в рамках однієї форми. А саме, особливостями сезонної трудової діяльності працівників названі: (а) обмеженість у часі на термін, котрий не перевищує сезон (шість місяців), обумовленість кліматичними та сезонними причинами; (б) супроводження сезонними міграційними процесами – переміщення працездатного населення від місця постійного проживання до місця тимчасової роботи; (в) виникнення трудових правовідносини на певний період часу (але не більше шести місяців) на основі строкового трудового договору; (г) мета – задоволення особистих та сезонних суспільних потреб. Особливостями трудової діяльності тимчасових працівників визначені: (а) супроводження територіальними епізодичними переміщеннями тимчасових працівників; (б) виникнення трудових правовідносин на певний період часу (але не більше чотирьох місяців) на основі строкового трудового договору; (в) обмеженість у часі на термін, що не перевищує двох місяців, а в разі відсутності тимчасового працівника, за яким зберігається його місце та посада, – чотирьох; (г) умова виникнення – свідома згода на виконання тимчасової праці або заміщення тимчасово відсутнього працівника, за яким зберігається його робоче місце й посада. Підрозділ 1.2. «Особливості працевлаштування тимчасових і сезонних працівників» присвячено встановленню способів і особливостей процедури працевлаштування на тимчасові й сезонні роботи. Встановлено, що правовідносини працевлаштування мають своєю кінцевою метою укладення трудового договору, на підставі якого виникають трудові правовідносини. Укладення строкового трудового договору (до двох, чотирьох, шести місяців) є моментом припинення правовідносин працевлаштування й одночасно моментом виникнення тимчасових та сезонних трудових правовідносин. Для виникнення останніх може бути використано будь-який загальний спосіб працевлаштування: звернення до державної служби зайнятості, приватних органів та приватних агентів з працевлаштування, самостійний пошук роботи. Для працевлаштування з метою отримання тимчасової та сезонної роботи державна служба зайнятості має переваги порівняно з самостійним пошуком роботи або через приватні служби зайнятості, серед яких: (а) витрати на самостійний пошук тимчасової та сезонної роботи, або ж оплата послуг приватних органів для працевлаштування цілком стають проблемами особи, яка підшукує роботу, тоді як державні органи здійснюють пошук роботи безоплатно. Більше того, статус «безробітний», який особа отримує з постановкою на облік, включає матеріальне забезпечення особи; (б) неможливість перевірки викладених у мережі Інтернет даних може бути приводом зловживань з боку сторін потенційних трудових правовідносин; (в) самостійний пошук тимчасової роботи особою може включати необхідність установлення безпосереднього зв’язку з роботодавцем, або оплатне використання інформаційної бази оголошень, що потребує додаткових витрат без належних гарантій отримання бажаного результату; Запропоновано удосконалити підхід до надання матеріальної допомоги на випадок безробіття особам, котрі використовуючи її так і не приймають жодної пропозиції державної служби зайнятості: зобов’язати безробітну особу повернути кошти, котрі вона отримала як матеріальну допомогу на випадок безробіття, в разі, якщо вона не прийняла жодної пропозиції від державної служби зайнятості у вигляді підходящої роботи без поважних причин. У розділі 2. «Особливості правового регулювання трудових відносин із тимчасовими і сезонними працівниками в умовах ринкових перетворень» здійснено аналіз чинного законодавства України з питань виникнення, зміни й припинення тимчасових і сезонних трудових правовідносин з виявленням недоліків сучасного правового забезпечення двох окремих відповідних видів трудової діяльності з розробкою пропозицій щодо їх усунення. Підрозділ 2.1. «Відмінності правового регулювання тимчасової і сезонної трудової діяльності в СРСР і після переходу України до ринкової економіки» присвячено визначенню змін, якими характеризується правове регулювання тимчасової й сезонної трудової діяльності порівно з правовим регулюванням такої в СРСР. Проведене дослідження в межах порівняння двох історичних періодів дозволило виокремити наступні відмінності між правовим регулюванням трудової діяльності тимчасових та сезонних працівників: (1) на відміну від порядку виникнення тимчасових і сезонних трудових відносин за часів існування СРСР, в умовах ринкових перетворень головною підставою для цього є строковий трудовий договір, котрий укладається між сезонним або тимчасовим працівником і роботодавцем. Нині наказ (розпорядження) про призначення на посаду входить до юридичного складу підстав виникнення трудових правовідносин лише з окремими категоріями працівників (прикладом, державними службовцями); (2) відмінністю є характеристика суб’єктного складу трудових правовідносин тимчасового та сезонного характеру за часів існування СРСР та в умовах переходу до ринкових відносин. По-перше, у радянські часи масив тимчасових та сезонних працівників складали особи, котрим виповнилося 18 років при наявності дозволу з постійного місця роботи у вільний від виконання трудової функції час. Відповідно нормам чинного законодавства про працю України у трудові правовідносини при дотриманні визначених умов можуть вступати особи, яким виповнилося 14 років. По-друге, до робіт народногосподарського характеру за часів існування СРСР залучалися за допомогою загальнодержавних заходів морального та матеріального стимулювання висококваліфіковані спеціалісти з вищою, середньою спеціальною освітою у вільний від постійної роботи час й їх праця набувала факультативний (додатковий) та престижний характер. У сучасних умовах відповідна категорія працівників змінює статус від тимчасово або сезонно зайнятих до тимчасово або сезонно безробітних, а їх трудова діяльність набуває характеру способів боротьби з масовим безробіттям, котре характеризує сучасний ринок праці; (3) у період існування СРСР підприємства, установи та організації виключно державної форми власності здійснювали організацію сезонних та тимчасових робіт, тоді як у сучасних умовах роботодавцем можуть бути як фізичні, так і юридичні особи всіх форм власності; (4) відмічено зміну мотивації праці в СРСР та незалежній Україні. Так, у першому випадку трудова діяльність здійснювалася тимчасовими та сезонними працівниками на основі ідеологічно обґрунтованого, трудового ентузіазму, тоді як умови сучасної ринкової економіки дозволяють реалізовувати здатність до праці особою у власних (приватних) інтересах. Але слід зазначити, що зміст моральної самореалізації працівника як в радянські часи, так і в сучасності залежить від матеріального стимулювання; (5) у СРСР оплата праці тимчасових працівників здійснювалася за результатом виконаних робіт відповідно до умов колективного договору, що не відповідає регулюванню сучасних трудових правовідносин з тимчасовими працівниками. На прикладі лісозаготовників слід зазначити, що оплата праці сезонних працівників за часів існування СРСР відбувалася суб’єктами, котрі укладали договір з ними: колгоспом та підприємством, котре використовувало їх працю. У сучасних умовах оплата праці тимчасових та сезонних працівників відбувається на основі індивідуального, строкового трудового договору, котрий укладено з визначеним роботодавцем, відповідно до норм законодавства про працю. Підрозділ 2.2. «Підстави та умови виникнення трудових правовідносин з тимчасовими і сезонними працівниками відповідно нормам чинного законодавства України» присвячено дослідженню специфіки юридичних фактів, що уможливлюють і безпосередньо тягнуть виникнення тимчасових і сезонних трудових правовідносин. Доведено, що строковий трудовий договір є підставою не тільки для виникнення трудових відносин з тимчасовими та сезонними працівниками, а ще є можливістю отримання ними доступу до постійної трудової зайнятості. Визначено, що особливістю виникнення трудових правовідносин з тимчасовими й сезонними працівниками є те, що про тимчасовий характер трудових відносин має бути зазначено в наказі чи розпорядженні роботодавця про прийняття працівника на роботу. Доведено, що основною умовою виникнення трудових правовідносин з сезонними працівниками є сезонний попит на робочу силу, а для тимчасових працівників – тимчасовий характер праці, відсутність постійно працюючого працівника. Підрозділ 2.3. «Правове регулювання трудової діяльності тимчасових працівників в умовах ринкових перетворень» присвячено визначенню специфіки правового статусу тимчасового працівника. Доведено, що на тимчасових працівників поширюється дія Кодексу законів про працю України за виключенням положень, окремо врегульованих спеціальними нормативно-правовими актами щодо Підрозділ 2.4. «Правове регулювання трудової діяльності сезонних працівників в умовах ринкових перетворень» присвячено встановленню особливостей правового статусу сезонного працівника. Наголошено, що загальні норми трудового законодавства повинні поширюватися на трудову діяльність сезонних працівників, за винятком питань врегульованих спеціальними нормативно-правовими актами. До таких особливостей віднесено: 1) трудовий договір із сезонним працівником не повинен перевищувати тривалості сезону – шести місяців; 2) до сезонних працівників не застосовується порядок прийняття на роботу з випробуванням; 3) сезонний працівник має право розірвати трудовий договір з власної ініціативи, повідомивши про це роботодавця у письмовій формі за три дні до запланованої дати звільнення; 4) роботодавець має право розірвати трудовий договір із сезонним працівником або службовцем не тільки на підставі загальних норм трудового законодавства, а й у наступних випадках: Визначено, що проект Трудового кодексу України не містить норм щодо особливостей правового регулювання тимчасової трудової діяльності сезонних працівників. Доведено, що відмінності між правовим регулюванням трудової діяльності тимчасових та сезонних працівників складають: (1) строк трудового договору: у тимчасових працівників – два – чотири місяці, у сезонних – до шести; (2) трудова діяльність тимчасових працівників обумовлена відсутністю тимчасового працівника, тимчасовим характером праці, а сезонних працівників – сезонними та природними умовами; (3) на відміну від тимчасових працівників, у сезонних є можливість отримання безперервного трудового стажу в разі, якщо вони відпрацювали повний період сезону, уклали строковий трудовий договір на наступний рік та вчасно приступили до роботи. Існування розбіжних особливостей правового статусу тимчасового й сезонного працівника вказує на доцільність окремого правового регулювання сезонної трудової діяльності та тимчасової трудової діяльності як розбіжних форм тимчасової зайнятості населення України. У підрозділі 2.5. «Перспективи удосконалення правового регулювання трудової діяльності тимчасових і сезонних працівників» розроблено пропозиції щодо вдосконалення чинного законодавства України, а також надано рекомендації щодо розробки перспективного законодавства у досліджуваній сфері. Відсутність сучасного нормативно-правового акту, норми якого визначали б перелік форм трудової діяльності тимчасових працівників, підстави виникнення тимчасових трудових правовідносин та інші питання специфічного правового регулювання тимчасової трудової діяльності, визначено недоліком законодавства України. Обґрунтовано пропозицію врегулювання в рамках окремої статті майбутнього Трудового кодексу України правового положення тимчасових працівників, статус яких відрізняється від статусу працівників, які працюють за строковими (але не підпадають під визначення тимчасових працівників) і безстроковими трудовими договорами. При цьому розроблено пропозиції щодо доповнення положень ст. 71 проекту ТК України з питань особливого правового регулювання тимчасової трудової діяльності стосовно (1) можливості залучення тимчасових працівників до роботи у вихідні та святкові дні (запропоновано надати таку можливість роботодавцю за умови згоди працівника й оплати праці не менш ніж у подвійному розмірі), Недоліками сучасного правового регулювання трудової діяльності сезонних працівників визначено: (а) невідповідність Списку сезонних робіт та галузей сучасним видам трудової діяльності сезонних працівників; (б) відсутність критеріїв визначення працівника сезонним; (в) відсутність законодавчо визначених особливостей щодо права на відпустку сезонного працівника у нормах КЗпП; Для вдосконалення правового регулювання сезонної трудової діяльності, насамперед, необхідно: (1) вдосконалити єдиний Список сезонних робіт та сезонних галузей з огляду на той факт, що його зміст є однією з головних умов виникнення строкових трудових правовідносин з сезонними працівниками; (2) умову включення робіт (галузі) до Списку де-юре визначити обов’язковою для набуття особою статусу сезонного працівника. Ця умова повинна міститися в окремому нормативно-правовому акті, що визначатиме поняття сезонного працівника, його статус, умови й підстави виникнення сезонних трудових правовідносин та інші питання, на сьогодні не врегульовані чинним законодавством про працю України. Необхідним в рамках цього акту вбачається врегулювати питання надання відпустки сезонному працівникові, котра нараховуватиметься виходячи з кількості відпрацьованого часу – за кожний відпрацьований місяць надавати два дні відпустки. Також у межах оновленого спеціального нормативно-правового акту слід передбачити єдиний та повний перелік підстав припинення трудових правовідносин з сезонними працівниками. У подальшому аналогічні норми повинен містити Трудовий кодекс України.
|