Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ВЕТЕРИНАРНІ НАУКИ / Ветеринарна хірургія
Назва: | |
Альтернативное Название: | АНЕСТЕЗИЯ диких животных и птиц В УСЛОВИЯХ ЗООПАРКЕ |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: | Дисертаційна робота виконувалася протягом 1998–2005 рр. у Київському зоопарку та на кафедрі хірургії й акушерства Полтавської державної аграрної академії. Матеріалом для виконання дисертаційної роботи були дикі тварини, що утримуються в Київському зоопарку, а також деякі тварини Одеського та Харківського зоопарків, біосферного заповідника “Асканія-Нова”. Гематологіч-ні дослідження проводилися на базі лабораторії клінічної діагностики інституту отоларингології ім. проф. О.С.Коломійченка АМН України. Нині у Київському зоопарку утримується понад 3500 рідкісних тварин – представників 400 видів. Співробітники зоопарку докладають чимало зусиль для створення необхідних умов утримання і розведення різних за способом життя та біологічними особливостями тварин і птахів. Вони ведуть спостереження за поведінкою тварин, вивчають питання відтворення і вирощування молодняку в умовах зоопарку, розробляють раціони годівлі, різнобічні методи лікування. У 1998 р. Київський зоопарк став дійсним членом Європейської асоціації зоопарків та акваріумів (EAZA), ветеринарні фахівці – членами Європей- ської асоціації ветеринарів із захворювань зоопаркових та диких тварин. Особливістю роботи наукових працівників ветеринарної медицини в умовах зоопарку є те, що проведення досліджень щодо ефективності використання різних препаратів, особливо анестетиків, на тваринах значно обмежені, оскільки вони частіше зустрічаються в одиничних екземплярах. Для диких тварин недостатньо вивчені дози протизапальних, анестезувальних та інших препаратів, методика їх застосування, контроль за перебігом анестезії, що й зумовило вибір відповідного напряму досліджень. Наукова робота виконувалася за такими напрямами: 1. Опрацювання методів загальної анестезії людиноподібних мавп. У дослідах було шість тварин віком від 19 до 34 років, масою тіла 45–50 кг. Перша група (n=3): шимпанзе Гаммі, Епоні і Міксі для загальної анестезії застосовували суміш кетаміну гідрохлориду 10%-ного і ксилазину 2%-ного у дозах відповідно 5 і 1 мг на 1 кг маси тіла та атропіну сульфату 0,1%-ного у до- зі 1 мл на тварину. Друга група (n = 3): шимпанзе Бетті, Мауглі і Чінгізу загальну анестезію проводили за допомогою ін’єкції “хелабрунівської суміші” в дозі 0,02 мл на 1 кг маси тіла (2,5 мг ксилазину і 2 мг кетаміну). 2. Опрацювання методів загальної анестезії диких котячих. У дослідженнях були задіяні чотири європейські рисі (Felis linx), п’ять леопардів (Panthera pardus), сім амурських тигрів (Panthera tigris altaica) і лев (Panthera leo). Хижаки були поділені на дві групи. Перша група (n=6): для загальної анестезії застосовували 10%-ний розчин кетаміну гідрохлориду в дозі 10 мг/кг у комбінації з 2%-ним розчином ксилазину – 1 мг/кг і 0,1%-ним розчином атропіну сульфату – 1 мл на тварину. Друга група (n=11): для загальної анестезії застосовували “хелабрунівську суміш” у дозі від 0,8 до 3 мл. В обох випадках анестезувальні препарати вводили дистанційно на відстані до 10 метрів за допомогою “літаючих” шприців або у фіксуючій клітці “з руки”. 3. Опрацювання методів загальної анестезії ведмедів. У дослідженнях із загального знеболювання були використані два уссурійських білогрудих ведмеді (Ursus thibetanus ussuricus), один бурий (Ursus arctos), один бурий карпатський (Ursus arctos), один тянь-шанський (Ursus arctos isabellinus) та п’ять малайських ведмедів (Helarctos malayanus). Тварини були поділені на дві групи. Перша група (n=3): для загальної анестезії застосовували 5- та 10 %-ний розчини кетаміну гідрохлориду в дозі 5 мг/кг у комбінації з 2 %-ним розчином ксилазину (3 мг/кг) і 0,1%-ний розчин атропіну сульфату (1 мл на тварину). Друга група (n=7): для загальної анестезії застосовували “хелабрунівську суміш” у дозі від 0,9 до 3 мл на дорослу тварину. 4. Опрацювання методів загальної анестезії диких конячих. У дослідженнях були використані три зебри Гранта (Eguus burchelli boehmi), 13 коней Пржевальського (Eguus przewalskii) та шість куланів (Eguus hemionus). Тварини були поділені на дві групи. Перша група (n=6): для загальної анестезії та знерухомлення застосовували іммобілон (в 1 мл іммобілону – 2,5 мг еторфіну гідрохлориду та 10 мг аце- промазину малеату) у дозі 1,2–2,0 мг еторфіну на 100 кг маси тіла тварини в об’ємі від 1 до 2,5 мл. Друга група (n=16): для загальної анестезії та знерухомлення застосовували іммобілон у дозі 1,2–2,0 мг еторфіну на 100 кг маси тіла тварини в об’ємі від 1 до 2,5 мл у суміші з ксилазином у дозі 25 мг/ 100 кг маси тіла. Антагонізація іммобілону здійснювалася ревівоном (дипренорфін 3,26 мг/мл) у співвідношенні з анестетиком 1:2 інтравенозним введенням. Ін’єкції наркотичних сумішей проводилися за допомогою “літаючих” шприців та духової трубки дистанційно на відстані 10 метрів до тварини. 5. Опрацювання методів загального знеболювання слонів. У дослідах використаний індійський слон (Elephas maximus) Бой, за- гальна анестезія якого проводилася з метою лікування та видалення бивня. 6. Опрацювання методів загального знеболювання денних хижих птахів і папуг. У дослідженнях використано 37 птахів, які були поділені на три групи. Перша група: канюк звичайний (Buteo buteo), жако (Psittacus erithacus), яким застосовували 5- та 10%-ний розчин кетаміну гідрохлориду в дозі 20 мг/кг (n=2 і n=5). Друга група: канюк звичайний (n=5); яструб-тетерев’ятник (Accipiter gentiles; n=7); зеленокрилий ара (Ara cbloroptera; n=3) – суміш 5%-ного розчину кетаміну гідрохлориду в дозі 10 мг/кг та 2%-ного розчину ксилазину у дозі 3 мг/кг, а також суміш 10%-ного кетаміну гідрохлориду в дозі 30 мг/кг та 2%-ного ксилазину – 3 мг/кг. Третя група: канюк звичайний (n=5); великий жовточубий какаду (Cacatua galerita; n=5); зеленокрилий ара (n=5), котрим для загального знеболювання застосовували “хелабрунівську суміш” у дозах: денним хижим птахам – 0,04 мл/кг (кетамін 4 мг/кг і ксилазин – 5 мг/кг), папугам – 0,1 мл/кг (кетамін 10 мг/кг і ксилазин – 12,5 мг/кг). Стадії загальної анестезії визначалися за наступними критеріями: тривалість індукції, толерантності та відновлення. Період індукції – це проміжок між ін’єкцією та падінням (знерухомленням) тварини. Толерантність проявляє перші ознаки із втратою поверхневої чутливості та закінчується з першою захисною реакцією відносно маніпуляції. Час відновлення розпочинається з пробуд-ження тварини та її спроб утекти. Клінічний стан тварини під час перебігу загальної анестезії контролювався виміром артеріального тиску, визначенням внутрішньої температури тіла (РТТ), частоти дихання (ЧД) і серцевих скорочень (ЧСС) та контролем за насиченням гемоглобіну (SpO2) киснем. Останні два показники визначали за допомогою пульсоксиметра Heart Vision (OXYVET) виробництва “Innomed” (Угорщина), датчик якого прикріплювали до язика тварин під час перебігу глибокої стадії наркозу. В цей час виконували клінічне обстеження тварин за наступною схемою: – дослідження лімфатичних вузлів, очей, слухових каналів, стану шкіри, ротової порожнини та зубів; – пальпація кінцівок та рухливість суглобів (дрібні та середні за розміром тварини); – пальпація черевної стінки на виявлення збільшення органів; – аускультація грудної клітки для визначення роботи серця та легень; – спеціальне дослідження (пульсоксиметрія); – зважування (дрібні та середні за розміром тварини). Для визначення впливу наркотичних препаратів на глибокій стадії наркозу проводили забір крові для біохімічного і морфологічного дослідження. Виз-начали кількість еритроцитів і лейкоцитів – меланжерним методом у лічильній камері з сіткою Горяєва, лейкограму – підрахунком 200 лейкоцитів у мазках, пофарбованих за Романовським-Гімзою, вміст сечовини – за реакцією з діацетилмонооксимом, креатиніну – за колірною реакцією Яффе, глюкози – глюкозооксидазним методом, загального білка – рефрактометрично, активність аспарагінової (AST) і аланінової (ALT) трансфераз – за методом Рейтмана і Френкеля.
У кожному випадку одержані результати підлягали аналізу та заносилися до протоколів досліджень. |