Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ЮРИДИЧНІ НАУКИ / Адміністративне право; адміністративний процес
Назва: | |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: |
ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Актуальність теми дослідження зумовлюється необхідністю врахування наступного: В останні роки міграційні процеси стали глобальним викликом перспективам подальшого розвитку людства у ХХІ ст. Слід зазначити, що щорічна кількість мігрантів (від 2 до 4 млн. чоловік), випереджає світовий приріст населення. А загалом, за даними Міжнародної організації з міграції, поза межами країни свого громадянства проживає понад 125 млн. осіб, на планеті ж налічується майже мільярд внутрішніх мігрантів. В Україні транзитних нелегальних мігрантів було затримано при виїзді з країни у 2000 р. ‑ 4167 тис. осіб, у 2001 р. ‑ 3897 тис., у 2002 р. ‑ 4973 тис., у 2003 р. ‑ 3791 тис., у 2004 р. ‑ 4320 тис. осіб. Міжнародна міграція пов‘язана з безпрецедентними соціальними переміщеннями біженців, репатріантів, змушених залишати свою країну внаслідок війн, етноциду, геноциду, масового брутального поводження з людьми, грубими порушеннями прав і свобод людини. Слід акцентувати увагу на тому, що міграція безпосередньо втілюється у такому явищі, як нелегальна міграція та торгівля людьми, тобто грубими порушеннями міжнародного та національного законодавства, спробами запровадити в життя так зване біле рабство, секс-бізнес та інші ганебні прояви дискримінації. Крім того, суттєвими є незаконні переміщення населення, пов‘язані з діяльністю транснаціональної злочинності, торгівлею зброєю, наркотиками тощо. Час розставив усе на свої місця, і міграційні процеси у світі набули глобального та невпорядкованого характеру. Саме тому міграція та її складова – біженство дедалі більше розглядається як нагальна світова гуманітарна проблема, тобто проблема реального та потенційного (латентного) порушення прав і свобод, з одного боку, як проблема глибинного взаємозв‘язку між безпекою мігранта (біженця, шукача притулку) та національною і міжнародною безпекою – з іншого. Слід зосереджувати увагу на тому, що Україна не має досвіду врегулювання міграційних процесів, вона взагалі була відірвана від загальносвітових тенденцій становлення національних правничих інституцій і лише нині, будучи на перехресті масових потоків соціальних переміщень людей, вона починає своє "входження" у складний міграційний простір, бурхливе міграційне буття. Варто наголосити на тому, що міграційні процеси є об‘єктом діяльності правоохоронних органів, зокрема органів внутрішніх справ щодо обліку та регулювання зовнішньої міграції, врахування впливу міграції на рівень злочинності, здійснення профілактики правопорушень на міграційній основі тощо. Іншими словами, МВС України виступає важливим суб’єктом управління в міграційній сфері. Привертає увагу й те, що у колишньому Радянському Союзі основу міграційної політики становило адміністративне регулювання внутрішніх територіальних переміщень населення, а напрям їй задавали інтереси економіки та виробництва. На зовнішню міграцію було фактично накладено політичне “табу”. Внаслідок цього наукові дослідження міграції загалом стосувалися лише тих її форм, що були пов’язані із зайнятістю населення і, відповідно, - з перерозподілом трудових ресурсів. Міграційна політика як частина діяльності держави була тісно пов’язана з політикою у галузі розміщення продуктивних сил, житлового будівництва, відтворення населення і т.ін. Ця проблема є досить актуальною і вже досліджувалася вітчизняними та зарубіжними науковцями. Слід відзначити роботи В. Андрієнка, О. Бандурки, О. Брайчевської, Л. Брауна, С. Бритченка, Ю. Бузницького, В. Буткевича, В. Валкенбурга, П .Вороб’я, Дж. Оккіптіні, Ю. Галустяна, А. Гетьмана, В. Глушкова, Р. Гранта, Д. Джохара, К. Джоунз-Паулі, О. Джужі, П. ван Дюйна, Б. Елдера, В. Євінтова, В. Євтуха, А. Закалюка, У. Зібера, Н. Кауфмана-Гевенера, М. Коржанського, О. Кузьменко, Р. Кука, М. Кучерявенка, В. Куца, Н. Лакузи-Сачук, К.Левченко, А. Леонової, О. Леоненко, Я. Лизогуба, О. Малиновської, А. Мацька, В. Мелащенка, М. Мельника, М. Мокляка, Т. Назарова, С. Науменка, Е. Ніснер, В. Новикова, Н. Нижник, К. Ньюленда, А. Орлеана, С. Пирожкова, Т. Петрової, О. Піскуна, Н. Плахотнюк, Б. Плонга, Н. Побєди, О. Позняка, І. Прибиткової, Р. Рамфа, Ю. Римаренка, М. Романюка, В. Руджієро, А. Ручки, В. Суботенко, Ю. Тодики, В. Трощинського, П. Чалого, С. Чеховича, В. Шакуна, О. Шамшура, В. Шаповала, М. Шейноста, А. Шлепакова, М. Шульги, О. Хомри, Н. Юзікової та інших. Зазначені автори зробили свій вагомий внесок у дослідження міграційної проблематики, проте, як правило, міграційна сфера розглядалася ними переважно у політичному, соціологічному, філософському, демографічному та народонаселенському “ключі”. Що ж до правового ракурсу, йшлося про міграційне бачення переважно у контексті конституційного та міжнародного права з окремими “вкрапленнями” управлінського та адміністративно-правового підходів. Загальним проблемам державного управління в літературі приділяється достатня увага. У працях В. Авер’янова, О. Андрійко, М. Ануфрієва, Г. Атаманчука, О. Бандурки, Д. Бахраха, А. Берлача, Ю. Битяка, А. Васильєва, В. Гаращука, І. Голосніченка, Є. Додіна, Р. Калюжного, В. Колпакова, А. Комзюка, Л. Коваля, О.Негодченка, Н. Нижник, В. Пєткова, О. Остапенка, О. Рябченко, Ю. Старілова, М. Тищенка, В. Цвєткова, В. Шкарупи, О. Ярмиша та інших вчених аналізуються проблеми становлення і розвитку державного управління, визначаються його сутність і система, особливості здійснення в окремих сферах і галузях, перспективи його удосконалення тощо. Поряд з тим, недостатньо дослідженими залишаються питання управління такою важливою структурною соціальною сферою, якою є міграційна. Природно, що до такого важливого соціально-політичного й економічного явища, як міграція, кожна держава не може ставитися байдуже. Вона повинна мати відповідну програму, розробляти дієві засоби регулювання міграційних процесів, чого до сьогодні ще не здійснено, зокрема в Україні. І, зрештою, правоохоронна діяльність у міграційній сфері суспільних відносин не відповідають поки що вимогам реальної дійсності. До того ж, нема дійового механізму правового регулювання ситуацій, пов’язаних із перебуванням в країні біженців та осіб, які шукають притулок, нелегальних мігрантів, не розв’язані проблеми протидії торгівлі людьми. Загалом, немає наукових публікацій монографічного характеру та дисертаційних досліджень, в яких би комплексно розглядалися вузлові питання обраної нами проблеми. Проблеми відомчої нормотворчості також потребують підвищеної уваги з боку юридичної науки. Якісне оновлення відомчих актів пов’язано зі створенням та діяльністю функціонально зумовлених структур, що значною мірою стосуються органів внутрішніх справ. Вкрай важливим є формування методології соціального управління, заснованого на принципах планування та прогнозування, тобто – розробки іншого механізму державного регулювання, обґрунтованого науковими дослідженнями, що характеризувалися б оперативністю та диференційованим вибором організаційно-правових заходів. Крім того, нині йдеться про пошуки відповідей викликам сучасності, зокрема в міграційній сфері, з одного боку, перебудову органів державної влади України у контексті адміністративної реформи, підвищення відповідальності урядових установ за розвиток українського суспільства в умовах зміни парадигми суспільного розвою, з іншого. Коли ми говоримо про державну міграційну політику, йдеться і про такий принципово важливий аспект, як завдання у галузі захисту прав і свобод людини, які можна розв’язати лише за умови закріплення у джерелах права конкретних норм, розробки дійового механізму реалізації, зокрема державної міграційної політики. Зрештою, стан законодавчого регулювання функціонування державних органів у сфері міграції є своєрідним інструментом якості правових умов даної діяльності, її відповідності політичному курсу держави, поточним та перспективним завданням правового та соціального будівництва. Важлива роль у цьому надається адміністративно-правовим засобам. І це не випадково, адже норми права, що регулюють суспільні відносини у сфері міграції, визначають зміст заходів, повноваження органів державної влади, інших державних структур, громадських формувань та громадян. Вони встановлюють форми, засоби та методи забезпечення стану відносин, що відповідають інтересам особи, суспільства, держави на основі міжнародних гуманітарних принципів. На наш погляд, вже зараз, тобто на початкових етапах формування державної міграційної політики на основі порівняльного аналізу міжнародних норм та тенденцій розвитку внутрішнього законодавства необхідно виявити першочергові напрями правотворчості, використати всі найважливіші варіанти рішень в національних інтересах, водночас дотримуючись принципових положень міжнародно-правових актів. Дисертаційна проблематика безпосередньо випливає із “Програми дій”, затвердженої Конференцією СНД під егідою ООН (1996 р.), в якій наголошується на необхідності створення державних міграційних систем, розробки відповідної політики та оперативних заходів, як складової всеосяжної стратегії регулювання міграційних потоків, недобровільних і масових переміщень населення у країнах СНД. Наголошується на тому, що “усунення всіх форм расизму і расової дискримінації, ксенофобії та нетерпимості є пріоритетним завданням для всіх держав і предметом особливої стурбованості для міжнародного співробітництва”. При цьому ми ґрунтуємось також на такому. У грудні 1996 р. Генеральна Асамблея ООН прийняла спеціальну резолюцію “Заходи по боротьбі з контрабандним провозом іноземців”, в якому світове співтовариство оцінило серйозність загроз міжнародній та національній безпеці, суспільству та особі. Провіз “живого товару” став частиною нелегального бізнесу, доходи від якого поряд з контрабандою наркотиків та зброї складають основу “чорного” сектору тіньової економіки та пов’язаної з нею організованої злочинності. Слід далі зазначити, що державна міграційна політика поки що лише створюється і дисертант вважає своїм обов’язком забезпечити її теоретико-методологічне обґрунтування, так би мовити, концептуальне “наповнення” та викласти основні напрями її спрямованості у контексті нового напряму наукових досліджень ‑ міграцієзнавства.Зв’язок роботи з науковими програмами, планами і темами. Дисертація є складовою частиною наукових досліджень Міністерства внутрішніх справ України (“Пріоритетні напрямки фундаментальних і прикладних досліджень навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС України на період 2000‑2005 рр.”) та Національної академії внутрішніх справ України (“План проведення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт у Національній академії внутрішніх справ України на 2005 р.”). Актуальність цього напряму досліджень випливає із Концепції адміністративної реформи в Україні, Комплексної цільової програми боротьби зі злочинністю на 2000‑2004 р., Програми боротьби з незаконною міграцією, Концепції розвитку органів внутрішніх справ в XXI столітті, Концепції створення програми Міністерства внутрішніх справ “Народ і міліція – партнери”. Робота спрямована на виконання Указів Президента України “Про заходи щодо посилення боротьби з незаконною міграцією”, “Про додаткові заходи щодо реалізації права людини на свободу пересування і вільний вибір місця проживання”, “Питання організації виконання Закону України “Про імміграцію”, “Питання організації виконання Закону України “Про громадянство України” та “Про невідкладні додаткові заходи щодо посилення боротьби з організованою злочинністю і корупцією”, тощо.
|