Каталог / ЮРИДИЧНІ НАУКИ / Кримінальне право та кримінологія; кримінально-виконавче право
скачать файл: ![](/design/img/wordl.gif)
- Назва:
- КРИМІНАЛЬНО-ПРАВОВА ХАРАКТЕРИСТИКА ПОРУШЕННЯ ВИМОГ ЗАКОНОДАВСТВА ПРО ОХОРОНУ ПРАЦІ (ст. 271 КК УКРАЇНИ)
- ВНЗ:
- КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА
- Короткий опис:
- З М І С Т
ВСТУП . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 3
РОЗДІЛ 1 Об’єктивні ознаки порушення вимог законодавства про охорону праці . . . . .
1.1. Об’єкт злочину, передбаченого ст. 271 КК України . . . 12
1.2. Об’єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 271 КК України . . . . . . . . . .
РОЗДІЛ 2 Суб’єктивні ознаки порушення вимог законодавства про охорону праці . . . .
2.1. Суб’єкт злочину, передбаченого ст. 271 КК України . . 116
2.2. Суб’єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 271
КК України . .
РОЗДІЛ 3 Співвідношення порушення вимог законодавства про охорону праці з іншими злочинами . . .
3.1. Співвідношення порушення вимог законодавства про охорону праці з іншими злочинами проти безпеки виробництва . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
3.2. Співвідношення злочину, передбаченого ст. 271 КК України, з окремими злочинами проти життя та здоров’я особи . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
3.3. Співвідношення порушення вимог законодавства про охорону праці зі службовою недбалістю (ст. 367 КК України) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
ВИСНОВКИ . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 189
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 196
ДОДАТКИ . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 227
ВСТУП
Актуальність теми. Сучасні економічні відносини, розвиток підприємництва, інтенсивність нарощування обсягів виробництва дають не лише позитивні соціальні й економічні результати, але мають і певні негативні наслідки, зокрема, порушення трудових прав працівників, у тому числі й передбаченого ст. 43 Конституції України права на належні, безпечні та здорові умови праці. У прагненні досягти найвищих економічних показників, збільшити доходи виробничої діяльності роботодавці не завжди приділяють достатньо уваги безпеці та гігієні праці, їх забезпеченню та фінансуванню. Як наслідок, рівень виробничого травматизму в Україні залишається досить високим, про що свідчить аналіз статистичних даних: зокрема, у 2002 році офіційно зафіксовано 26168 випадків травмування працівників (із них смертельно – 1285), у 2003 році – відповідно 24847 (1230), у 2004 році – відповідно 22691 (1164) випадок, у 2005 році – 23106 (1200) випадків відповідно (див. додаток А). Очевидно, що офіційна статистика виробничого травматизму та тенденцій його зростання не повністю відбиває реально існуючий стан умов праці, якщо враховувати високий рівень латентності цього явища.
Все це вимагає більш виваженого ставлення до питань виробничої безпеки і охорони праці в країні, обумовлює необхідність вдосконалення системи соціальних та правових (у тому числі й кримінально-правових) заходів забезпечення охорони праці в Україні.
Реформування кримінального законодавства України в частині регламентації відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці було здійснене у 2001 році з прийняттям нового Кримінального кодексу України (далі – КК України). Перш за все, на рівні самостійного розділу Х Особливої частини КК сформована нова система норм, що передбачають відповідальність за злочини проти безпеки виробництва, у яку увійшли й норми, закріплені у ст. 271 КК. Зазнав змін і зміст ст. 271 КК порівняно з відповідною ст. 135 КК України 1960 року: зокрема, була здійснена декриміналізація делікту створення небезпеки; отримав певну конкретизацію кваліфікований склад злочину, передбачений у ч. 2 ст. 271 КК. Суттєвих змін зазнали й санкції ст. 271 КК.
Законодавчі новели були спрямовані на підвищення ефективності застосування зазначених кримінально-правових норм. Водночас доводиться констатувати, що вона є недостатньою. За даними судової статистики, у 2004 році у провадженні органів досудового слідства перебувало 492 кримінальні справи про злочини проти безпеки виробництва (статистичні показники за окремими статтями розділу Х Особливої частини КК не розраховувалися), у 2005 році – 477, у 2006 році – 384. Судами України у 2004 році розглянуто 384 (з постановленням вироку – 244), у 2005 році – 398 (з постановленням вироку – 191). Показники щодо призначеного покарання свідчать про досить ліберальний підхід судів до обрання заходів кримінально-правового впливу за порушення вимог безпеки праці та безпеки виробництва: у 2004 році з 249 засуджених за вироками, що набрали законної сили, 156 осіб звільнені від відбування покарання, що становить 62,7%; у 2005 році – з 200 засуджених 130 осіб від відбування покарання були звільнені (65%) (див. додаток Б).
Співставлення офіційних показників про стан виробничого травматизму в Україні з даними судової статистики показує невисоку результативність боротьби з порушеннями вимог законодавства про охорону праці у всіх галузях виробництва та невиробничої сфери в Україні, що обумовлюється, серед іншого, недосконалістю законодавчої регламентації такої боротьби, неузгодженістю норм, що містяться в нормативно-правових актах різних галузей законодавства.
У зв’язку з цим актуальності набувають наукові дослідження, присвячені тим питанням кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці, які недостатньо опрацьовані в теоретичному плані, не дістали належного нормативного вирішення і потребують розв’язання на рівні правозастосовчої практики.
В кримінально-правовій доктрині завжди приділялася значна увага питанням кримінально-правової охорони безпеки праці. Особливості кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці розглядалися або як самостійний об’єкт дослідження, або в межах вивчення проблем кримінально-правової охорони трудових прав громадян, або ж як елемент питань відповідальності за окремі злочини проти безпеки виробництва багатьма відомими вітчизняними та зарубіжними вченими. Серед них В.І.Антипов, В.І.Борисов, А.П.Бороданков, М.С.Брайнін, З.А.Вишинська, В.К.Глістін, М.С.Гринберг, Е.Н.Зінченко, В.М.Іванов, С.А.Квелідзе, С.П.Келіна, П.В.Кобзаренко, Е.А.Коренкова, І.Ф.Крилов, І.П.Лановенко, В.Т.Маляренко, Ю.Б.Мельникова, В.Д.Пакутін, О.О.Пащенко, А.Б.Сахаров, С.І.Свінкін, О.А.Смик, Г.І.Слуцький, І.М.Тяжкова, М.І.Федоров, Г.І.Чангулі, В.А.Широков, Н.С.Шостак, А.К.Щедріна, Н.П.Яблоков та інші науковці.
Необхідно зазначити, що значна частина наукових робіт з проблем кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці здійснена в радянський період. Водночас ці питання не були самостійним об’єктом кримінально-правових дисертаційних досліджень в Україні з моменту прийняття нового КК. Особливості відповідальності за злочин, передбачений ст. 271 КК України, висвітлюються сучасними авторами у підручниках, навчальних посібниках з Особливої частини кримінального права, а також науково-практичних коментарях до КК України, і розглядаються, як правило, дещо фрагментарно. Окремі питання залишаються недостатньо вивченими. Потребують з’ясування проблеми співвідношення змісту родового та безпосередніх об’єктів вказаного злочину, встановлення змісту ознак суспільно небезпечних наслідків, а також суб’єкта злочину, співвідношення порушення вимог законодавства про охорону праці з іншими злочинами тощо.
Вищезазначене зумовлює необхідність проведення комплексного дослідження об’єктивних та суб’єктивних ознак складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України, спірних питань його кваліфікації, окремих проблем вдосконалення відповідних норм кримінального законодавства України та практики їх застосування.
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Тема дисертації є складовою частиною плану наукової роботи кафедри кримінального права та кримінології Київського національного університету імені Тараса Шевченка на 2005-2010 рр. «Проблеми боротьби зі злочинністю: кримінально-правові, кримінологічні та кримінально-виконавчі аспекти», затвердженого рішенням кафедри кримінального права та кримінології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол № 12 від 17 березня 2005 р.).
Мета і завдання дослідження. Метою дисертаційного дослідження є здійснення комплексного наукового аналізу об’єктивних та суб’єктивних ознак складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України, також формулювання пропозицій щодо удосконалення окремих положень чинного законодавства і практики його застосування. Для досягнення цієї мети були визначені такі основні завдання:
- дослідити специфічний кримінально-правовий зміст ознак складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України;
- проаналізувати чинне законодавство України про охорону праці з метою встановлення змісту бланкетних ознак ст. 271 КК України;
- визначити співвідношення злочину, передбаченого ст. 271 КК України, з деякими іншими злочинами;
- виявити позитивний досвід законотворчості окремих зарубіжних країн щодо встановлення кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці з метою вдосконалення вітчизняного кримінального закону;
- вивчити та узагальнити практику застосування судами ст. 271, а також статей 272 – 275 КК України, здійснити аналіз статистичних даних про поширеність порушень вимог законодавства про охорону праці і його питому вагу у системі однорідних правопорушень;
- на підставі проведеного дослідження внести пропозиції щодо вдосконалення положень кримінального законодавства України та практики його застосування.
Дисертант не розглядає питання караності та застосування окремих заходів кримінально-правового впливу за вчинення досліджуваного злочину.
Об’єктом дослідження виступає порушення вимог законодавства про охорону праці як кримінально-правове явище.
Предметом дослідження є кримінально-правова характеристика об’єктивних та суб’єктивних ознак складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України.
Методи дослідження. Методологічною основою дисертації є сучасні методи наукового пізнання, застосування яких об’єктивно зумовлене змістом поставлених завдань. Для досягнення поставлених мети та завдань дослідження у роботі було використано наступні методи:
- діалектичний – при визначенні правових механізмів охорони безпеки праці як об’єкта кримінально-правової охорони і об’єкта злочинного посягання;
- історико-правовий – при вивченні поглядів щодо об’єкта дослідження, а також при здійсненні порівняльного аналізу окремих положень КК України 1960 та 2001 років;
- формально-догматичний – при встановленні змісту юридичних термінів та формулювань, вжитих у кримінальному законодавстві України та деяких зарубіжних країн;
- системно-структурний та функціональний - при здійсненні аналізу юридичних складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України, визначенні місця цієї статті в системі норм КК України, а також її співвідношення з нормами про інші види юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці;
- порівняльно-правовий – при дослідженні основних підходів до нормативної регламентації кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці у кримінальному законодавстві зарубіжних країн;
- статистичний - при проведенні узагальнення матеріалів практики застосування судами м. Києва та Київської області норм про кримінальну відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону праці та інших порушень вимог безпеки виробництва, а також при здійсненні аналізу статистичних даних про структуру та динаміку виробничого травматизму в Україні.
Дисертаційне дослідження проведено з урахуванням положень загальної теорії права, науки кримінального, цивільного, трудового права, економічної теорії, філософії та деяких інших наук.
Емпіричну базу дисертаційного дослідження становлять матеріали 34 кримінальних справ про злочин, передбачений ст. 271 КК України та інші злочини проти безпеки виробництва, що розглядалися судами м. Києва та Київської області в період з 2001 по 2005 роки, статистичні дані Генеральної прокуратури України по вказаній категорії справ за 2004-2006 років, узагальнення практики застосування судами статей 135, 218-220 КК України 1960 року, проведене Верховним Судом України у 2001 році, статистичні дані про стан виробничого травматизму в Україні, одержані в Державному комітеті України з нагляду за охороною праці.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в тому, що вперше в Україні після набуття чинності КК України 2001 р на дисертаційному рівні проведене комплексне дослідження об’єктивних та суб’єктивних ознак складів злочину, передбаченого ст. 271 КК України. Зокрема, дисертантом виносяться на захист наступні положення, висновки та пропозиції:
1. Визначено, що безпосереднім об’єктом злочину, передбаченого ст. 271 КК України, є безпека праці, як соціальна цінність, що являє собою вираз соціального зв’язку між суб’єктами правовідносин у сфері забезпечення конституційного права громадян на належні, безпечні та здорові умови праці. Запропоновано дефініцію поняття «безпека праці».
2. На основі співвідношення змісту обумовленого назвою розділу Х Особливої частини КК України родового об’єкта злочинів проти безпеки виробництва та безпосереднього об’єкта злочину, передбаченого ст. 271 КК України, обгрунтовується, що зміст останнього є ширшим, оскільки включає безпеку праці не лише у виробничій, а й в невиробничій сфері суспільних відносин.
3. Отримало подальший розвиток положення про потерпілого у злочині, передбаченому ст. 271 КК України; запропонована авторська класифікація потерпілих від порушення вимог законодавства про охорону праці за таким критерієм як характер правового зв’язку особи з підприємством, установою, організацією чи фізичною особою, що використовує найману працю, при здійсненні такою особою трудової (службової) діяльності.
4. З урахуванням змісту та цільового призначення відповідних приписів нормативно-правових актів про охорону праці при встановленні змісту діяння, передбаченого ст. 271 КК України, стверджується, що формулювання “вимоги законодавства про охорону праці” вимагає обмеженого тлумачення, оскільки порушенням не всіх нормативних приписів іманентно властива можливість спричинення шкоди здоров’ю чи життю потерпілого, і тому не всі нормативно-правові акти про охорону праці мають однакове значення для встановлення кримінальної протиправності діяння. У зв’язку з цим запропоновано відповідне вдосконалення ст. 271 КК України.
5. Наводяться додаткові аргументи на користь пропозиції про декриміналізацію заподіяння легкого тілесного ушкодження як різновиду суспільно небезпечних наслідків у злочині, передбаченому ст. 271 КК України, та підтверджується висновок, що «мінімальним» проявом шкоди здоров’ю потерпілого внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці треба вважати середньої тяжкості тілесне ушкодження.
6. Отримала подальший розвиток і додаткову аргументацію думка про те, що поняттям «інші тяжкі наслідки», передбаченим ч. 2 ст. 271 КК України, може охоплюватися тільки шкода здоров’ю особи, проявом якої є тяжке тілесне ушкодження.
7. З урахуванням положень трудового та господарського законодавства, обгрунтовується, що суб’єктом злочину, передбаченого ст. 271 КК, (окрім службової особи підприємства, установи, організації) є будь-яка фізична особа, що використовує найману працю з укладенням трудового договору, – така, що зареєстрована як суб’єкт підприємницької діяльності, й така, що залучає найману працю без державної реєстрації її як підприємця.
8. Обґрунтовується доцільність безпосереднього закріплення у диспозиції ч. 1 ст. 271 КК ознаки, яка визначає суб’єкт цього злочину як спеціальний.
9. На підставі проведеного дослідження запропонована нова редакція назви статті 271 КК України та диспозицій її першої та другої частин (див. Висновки)
Практичне значення одержаних результатів полягає в тому, що сформульовані у дисертаційному дослідженні висновки та рекомендації можуть бути використані: у науково-дослідницькій діяльності – для подальших теоретичних розробок питань кримінальної відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці; у законотворчості – для вдосконалення кримінального законодавства (довідки Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності та Комітету Верховної України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією про врахування пропозицій дисертаційного дослідження в подальшій законотворчій роботі); у практичній діяльності судових та правоохоронних органів – зокрема, Пленуму Верховного Суду України, щодо застосування норм про кримінальну відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону праці; у начальному процесі – при викладанні навчальної дисципліни «Кримінальне право України. Особлива частина», при підготовці коментарів, підручників, навчальних та методичних посібників.
Особистий внесок здобувача. Усі статті по темі дисертації написані здобувачем особисто.
Апробація результатів дисертації. Основні положення та висновки дисертації обговорювалися на: Х регіональній науково-практичній конференції «Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні», яка проводилася 5-6 лютого 2004 року у Львівському національному університеті імені Івана Франка; IV міжнародній науково-практичній конференції «Соотношение преступлений и иных правонарушений: современные проблемы», присвяченій 250-й річниці створення Московського державного університету імені М.В.Ломоносова, яка проводилася 27-28 травня 2004 року на юридичному факультеті МДУ імені М.В.Ломоносова; міжнародній науково-практичній конференції «Кримінальний кодекс України 2001 р.: проблеми застосування та перспективи удосконалення», яка проводилася 13-15 квітня 2007 р. у Львівському державному університеті внутрішніх справ.
Публікації. Основні результати дисертаційного дослідження відображені у шести статтях, п’ять з яких опубліковані у фахових виданнях, а також у трьох тезах доповідей на науково-практичних конференціях.
Структура дисертації. Дисертація складається зі вступу, трьох розділів, що включають 7 підрозділів, висновків, списку використаних джерел та додатків. Повний обсяг дисертації – 235 сторінок, у тому числі список використаних джерел – 31 сторінка (345 найменувань), додатки – 9 сторінок. Основний текст дисертації викладено на 195 сторінках.
- Список літератури:
- ВИСНОВКИ
За результатами проведеного дослідження ми можемо зробити наступні найбільш важливі висновки, в яких міститься розв’язання теоретичних та практичних проблем, пов’язаних з кримінальною відповідальністю за порушення вимог законодавства про охорону праці:
1. Особливістю розвитку кримінального права України щодо відповідальності за порушення вимог законодавства про охорону праці є неоднозначність позиції законодавця при визначенні родового об’єкта та місця норми, що передбачає (передбачала) відповідальність за цей злочин в Особливій частині КК. Такого ж роду неоднозначні підходи вбачаються й у кримінальному законодавстві деяких зарубіжних країн.
2. В результаті порівняльного аналізу сучасного національного та зарубіжного кримінального законодавства щодо наявності кримінально-правових норм про відповідальність за порушення вимог безпеки праці встановлено, що охорона безпеки праці кримінально-правовими засобами не є особливістю українського законодавства, а здійснюється в багатьох країнах світу. Так, для кримінального права всіх пострадянських та окремих країн Європи й Азії (зокрема, Республіки Польща, Іспанії, Республіки Болгарія, Республіки Сербія, КНР, Фінляндії, Швейцарії) характерне закріплення відповідальності за злочини, пов’язані з порушення вимог охорони праці в окремій самостійній статті Особливої частини відповідних кримінальних кодексів.
Для деяких інших країн Європи, Азії та Південної Америки характерне встановлення кримінальної відповідальності за злочини, пов’язані з посяганням на безпеку праці, у статтях, що передбачають відповідальність за спричинення смерті або шкоди здоров’ю людини із зазначенням спеціальних обставин – в результаті необережності, неуважності, недосвідченості у професійній або ремісницькій діяльності або недотримання правил, наказів та інструкцій, правил безпеки тощо (Туреччина, Японія, Франція, Аргентина, Республіка Корея, Республіка Сан-Марино).
В кримінальних кодексах таких країн, як Королівство Нідерландів (Голландія), Швеція, Австрія, Данія, Італія, ФРН, Норвегія, Ізраїль, відповідальність за порушення вимог безпеки праці як така не передбачена, але до осіб, що внаслідок подібних порушень спричинили шкоду життю чи здоров’ю потерпілого, можуть застосовуватися норми, що встановлюють відповідальність за злочини проти життя та здоров’я людини.
3. Безпосереднім об’єктом злочину, передбаченого ст. 271 КК України, є безпека праці як соціальна цінність, що являє собою вираз соціального зв’язку між учасниками правовідносин у сфері забезпечення конституційного права громадян на безпечні та здорові умови праці. Під безпекою праці треба розуміти такий стан умов праці, який забезпечує відсутність небезпеки заподіяння шкоди життю та здоров’ю працівників та прирівняних до них осіб в процесі трудової (службової) діяльності на підприємстві, в установі, організації або при виконанні роботи на умовах договору з фізичною особою внаслідок впливу небезпечних та шкідливих виробничих факторів.
4. Визначаючи родовим об’єктом злочинів, розміщених у розділі Х Особливої частини КК України, безпеку виробництва, законодавець не врахував змісту і специфіки безпосередніх об’єктів (основного – безпеку праці та додаткових – життя та здоров’я працівників) злочину, передбаченого ст. 271 КК України, та кола потерпілих від цього злочину; у зв’язку з чим об’єкт злочину, передбаченого ст. 271 КК України, за змістом є ширшим, ніж його родовий об’єкт, оскільки включає безпеку праці не лише у виробничій, а й у невиробничій сферах суспільних відносин. У зв’язку з цим пропонуємо розширити зміст родового об’єкта злочинів, розміщених у розділі Х Особливої частини КК України, і назву цього розділу викласти в наступній редакції: «Розділ Х. Злочини проти безпеки праці та виробництва»
5. Класифікацію потерпілих від злочинних порушень вимог законодавства про охорону праці необхідно здійснювати за характером правового зв’язку особи з підприємством, установою, організацією чи громадянином – суб’єктом підприємницької діяльності при здійсненні такою особою трудової (службової) діяльності. За цим критерієм до потерпілих від злочинних порушень вимог законодавства про охорону праці треба відносити осіб, що здійснюють трудову (службову) діяльність на підприємстві, в установі, організації незалежно від їх форми власності чи у громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності: а) на умовах трудового договору (контракту); б) на підставі організаційно-розпорядчих актів; в) на підставі норм спеціального законодавства.
6. Враховуючи високий рівень нормативної регламентації діяльності в сфері охорони праці, конструювання диспозицій ст. 271 КК України як бланкетної є необхідним.
7. Поняття «законодавство про охорону праці», вжите у назві чинної статті 271 КК України, має широкий зміст і включає відповідні положення законів України, міжнародних договорів, підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі актів центральних та місцевих органів виконавчої влади та актів підприємства.
8. Аналіз змісту та цільового призначення відповідних приписів нормативно-правових актів про охорону праці при встановленні змісту діяння, передбаченого ст. 271 КК України, дозволяє стверджувати, що формулювання «вимоги законодавства про охорону праці» вимагає обмеженого тлумачення, оскільки порушенням не всіх нормативних приписів іманентно властива можливість спричинення шкоди здоров’ю чи життю потерпілого, і тому не всі нормативно-правові акти про охорону праці мають однакове значення для встановлення кримінальної протиправності діяння. У зв’язку з цим пропонується:
а) у назві ст. 271 КК України слова «вимоги законодавства про охорону праці» замінити словами «нормативно-правові вимоги безпеки праці»;
б) у ч. 1 цієї статті слова «вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці» замінити словами «нормативно-правових вимог безпеки праці».
9. При кваліфікації злочинів, пов’язаних з порушеннями вимог безпеки при виконанні різного роду робіт (ст.ст. 271, 272, 273 КК України) труднощі викликає неоднозначне розуміння правозастосовцями змісту та характеру таких вимог. Ні у чинному кримінальному законодавстві, ні у законодавстві про охорону праці не встановлено, які вимоги безпеки необхідно відносити до загальних (порушення яких тягне відповідальність за ст. 271 КК), а які – до спеціальних (порушення таких вимог повинно кваліфікуватися за іншими статтями розділу Х Особливої частини КК). У зв’язку з цим в частині вдосконалення кримінального законодавства України з метою конкретизації бланкетних ознак пропонується внести відповідні зміни до статей 272 та 273 КК України, наголосивши саме на галузевій приналежності правил безпеки і виклавши їх наступним чином:
а) у ст. 272 слова «порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою» замінити словами «порушення вимог безпеки, що стосуються виконання робіт з підвищеною небезпекою»;
б) у ст. 273 слова «порушення правил безпеки на вибухонебезпечних підприємствах або у вибухонебезпечних цехах» замінити словами «порушення правил безпеки, що стосуються вибухонебезпечних підприємств або вибухонебезпечних цехів».
10. Враховуючи підхід законодавця до декриміналізації легкого тілесного ушкодження як різновиду суспільно небезпечних наслідків у деяких злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту - ст.ст. 286-288 КК України, які мають однотипну зі ст. 271 КК юридичну конструкцію з близькими за змістом наслідками та однотипною суб’єктивною стороною, а також зважаючи на високу латентність порушень нормативно-правових вимог безпеки праці, що спричинили потерпілому легке тілесне ушкодження, пропонується:
а) зі змісту ознаки «шкода здоров’ю», що передбачена в ч. 1 ст. 271 КК України, виключити такий її прояв як заподіяння легкого тілесного ушкодження;
б) у ч. 1 ст. 271 КК слова “заподіяло шкоду здоров’ю потерпілого» замінити словами «спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження».
11. Враховуючи неоднозначне тлумачення змісту оціночних ознак «загибель людей» та «інші тяжкі наслідки», передбачених як кваліфікуючі у ч. 2 ст. 271 КК України, підтримуючи позицію про необхідність максимальної законодавчої конкретизації ознак суспільно небезпечних наслідків в цілому, пропонуємо:
а) у ч. 2 ст. 271 КК слова «загибель людей або інші тяжкі наслідки» замінити словами «смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження».
12. З урахуванням запропонованих змін у ст. 271 КК України щодо формулювання суспільно небезпечних наслідків, з метою відмежування злочинного порушення вимог безпеки праці від адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 41 КпАП України, пропонується викласти диспозицію останньої в такій редакції: «Порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці за відсутності ознак злочину, передбаченого ст. 271 КК України…».
13. Законодавець, обмежуючи коло суб’єктів злочину, передбаченого ст. 271 КК, службовими особами підприємств та громадянами – суб’єктами підприємницької діяльності, звужує сферу застосування цієї кримінально-правової норми, оскільки виключає випадки вчинення даного злочину фізичною особою, що використовує найману працю, але не зареєстрована як підприємець. До суб’єктів цього злочину (окрім службової особи підприємств) необхідно віднести будь-яку фізичну особу, що використовує найману працю з укладенням трудового договору, - таку, що зареєстрована як суб’єкт підприємницької діяльності, й таку, що залучає найману працю без державної реєстрації її як підприємця. У зв’язку з цим пропонується у ч. 1 ст. 271 КК України ознаку суб’єкта злочину сформулювати наступним чином: «…службовою особою підприємства, установи, організації або фізичною особою, що використовує найману працю…».
14. Ознакою, що визначає суб’єкт злочину, передбаченого ст. 271 КК України, як спеціальний, є наявність у службової особи підприємства, установи, організації або громадянина - суб’єкта підприємницької діяльності конкретних обов’язків по забезпеченню дотримання вимог безпеки праці, офіційно закріплених у відповідних нормативно-правових актах з охорони праці. З метою вдосконалення законодавства стосовно конкретизації спеціальної ознаки суб’єкта злочину, передбаченого ст. 271 КК України, пропонується у диспозиції ч. 1 цієї статті доповнити ознаку суб’єкта формулюванням «які зобов’язані забезпечувати дотримння цих вимог».
15. Підтримуючи позицію тих вчених, які визнають недосконалість концепції «змішаної» форми вини стосовно злочину, передбаченого ст. 271 КК України, робиться висновок про те, що психічне ставлення суб’єкта до діяння та наслідків у таких злочинах є однорідним, а саме необережним, яке може проявлятися у свідомому порушенні вимог законодавства про охорону праці, передбаченні можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді шкоди здоров’ю чи життю потерпілого та легковажному розрахунку на відвернення таких наслідків(злочинна самовпевненість), або ж за відсутності передбачення таких наслідків при наявності обов’язку та можливості їх передбачити (злочинна недбалість).
16. Співвідношення злочину, передбаченого ст. 271 КК України, з іншими злочинами дозволяє зробити наступні висновки:
а) порушення вимог законодавства про охорону праці є суміжним з іншими злочинами проти безпеки виробництва; розмежування їх юридичних складів необхідно проводити за ознаками основних та додаткових безпосередніх об’єктів, потерпілого, ознаками, що характеризують діяння та суб’єкт злочину;
б) кримінально-правові норми, передбачені ст. 271 та ст. 119 і ст. 128 КК України, в залежності від характеру спричиненої шкоди та за умови спів падіння ознак суб’єктивної сторони, співвідносяться між собою як загальна (ст.ст. 119, 128) та спеціальна (ст. 271) за ознакою об’єкта злочину; у відносинах конкуренції загальної та спеціальної норми за ознакою того ж елементу юридичного складу злочину ст. 271 знаходиться й зі ст. 367 КК України.
17. З урахуванням викладених вище висновків запропонована нова редакція назви статті 271 КК України та диспозицій її першої та другої частин, що, на думку дисертанта, забезпечить ефективність практичного застосування цієї норми і захисту права працівників на безпечні та здорові умови праці:
Стаття 271. Порушення нормативно-правових вимог безпеки праці
1. Порушення нормативно-правових вимог безпеки праці службовою особою підприємства, установи, організації або фізичною особою, яка використовує найману працю, які зобов’язані забезпечувати дотримання цих вимог, якщо це порушення спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - карається …
2. Те саме діяння, якщо воно спричинило смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, - карається …
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1. Андрушко П.П. Социальная сущность, содержание, структура и значение общественной опасности деяния // Вісник Київського університету. Суспільно-політичні науки. – 1991. - Вип. 2. – С.89-96
2. Андрушко П.П., Стрижевська А.А. Кримінальна відповідальність за одержання хабара (ст.368 Кримінального кодексу України) // Вісник Верховного Суду України. – 2005. – № 7. – С. 22-28.
3. Архів Богуславського районного суду Київської області. – Справа № 1-51 за 2003 рік.
4. Архів Святошинського районного суду міста Києва. – Справа № 1-57 за 2003 р.
5. Архів Солом’янського районного суду міста Києва. – Справа № 20-1126 за 1998 рік.
6. Архів Солом’янського районного суду міста Києва. – Справа № 54-о45 за 1997 рік.
7. Багіров С.Р. Причинний зв’язок у злочинах, що вчиняються через необережність: Автореф. дис. к.ю.н. – К., 2005. – 20 с.
8. Багіров С.Р. Причинний зв’язок у кримінальному праві: сучасні можливості застосування теорії нерівноцінності умов до злочини, що вчиняються через необережність // Проблеми пенітенціарної теорії і практики: Щорічний бюллетень / За заг. ред. д-ра юрид. наук, професора А.А.Музики. – К.: КЮІ КНУВС, 2005. – 688 с.
9. Бажанов М.И. Уголовное право Украины. Общая часть. – Днепропетровск: Пороги, 1992. – 167 с.
10. Бантишев О. Відмовитись від бланкетних диспозицій кримінально-правових норм // Радянське право. – 1990. – № 6. – С.58.
11. Беляев Н.А. Уголовно-правовая политика и пути ее реализации. – Л.: Изд-во Лен. ун-та, 1986. – 176 с.
12. Бойко М.Д. Трудове право України: Навч. посібник: Курс лекцій. – К.: «Олан», 2002. – 335 с.
13. Борисов В.И. Ответственность за нарушение правил техники безопасности на производстве. – К.: Вища школа, 1984. – 69 с.
14. Борисов В.И. Комментарий к разделу Х Уголовного кодекса Украины // Юридичний вісник України. – 2001. – 29 вересня-5 жовтня. – С.25-39.
15. Борисов В.И. Некоторые вопросы уголовной ответственности за нарушение правил охраны труда в АПК // Проблемы социалистической законности: Сборник научных трудов. – Вып. 23. – Х, 1989. – С.121-124.
16. Борисов В.И. Основные проблемы охраны безопасности производства в уголовном законодательстве Украины: Дис… д-ра юрид. наук: 12.00.08/ Укр. юрид. академия. – Харьков, 1992. – 399 с.
17. Борисов В.И. Уголовная ответственность за нарушение правил при производстве строительных работ. – Х.: Изд-во при Харьковском гос. ун-те изд. объед. «Вища школа», 1977. – 114 с.
18. Борисов В.И., Гизимчук С.В. Уголовная ответственность за нарушение правил, норм и стандартов, обеспечивающих безопасность дорожного движения. – Х.: Консум, 2001. – 160 с.
19. Борисов В.І. Кримінальна відповідальність за порушення правил охорони праці: Навч. посібник. – К., 1991. – 54 с.
20. Борисов В.І. Науково-практичний коментар до розділу Х «Злочини проти безпеки виробництва» КК України 2001 р. // Право і безпека. – 2003. – № 2. – С.62-69.
21. Борисов В.І. Необережність та її види: Текст лекції. – Х.: Юрид. ін-т, 1991. – 23 с.
22. Борисов В.І. Основні проблеми охорони безпеки виробництва в кримінальному законодавстві України: Автореферат дис... д-ра юрид. наук. – Харків, 1993. – 35 с.
23. Борисов В.І. Родовий об’єкт злочинів проти безпеки виробництва // Вісник Академії правових наук України. – 1995. – Вип. 3. – С.144-152.
24. Борисов В.І., Пащенко О.О. Злочини проти безпеки виробництва: поняття та види. Кримінальна відповідальність за порушення правил ядерної або радіаційної безпеки: Монографія. – Харків: Видавництво СПД ФО Вапнярчук Н.М., 2006. – 224 с.
25. Бороданков А.П., Глистин В.К. Охрана безопасности труда. – Л.: Лениздат, 1975. – 167 с.
26. Боротьба зі злочинністю у сфері підприємницької діяльності (кримінально-правові, кримінологічні, кримінально-процесуальні проблеми). – Харків: Право, 2001 – 264 с.
27. Брайнин М.С., Квелидзе С.А. Уголовно-правовая охрана безопасности труда в СССР. – М.: Юридическая литература, 1977. – 143 с.
28. Брайнин Я.М. Уголовный закон и его применение. – М.: Юридическая литература, 1967. – 240 с.
29. Брич Л. Суміжні склади злочинів: поняття та ознаки // Підприємництво, господарство і право. – 2006. – № 6. – С.102-109.
30. Брич Л., Навроцький В. Ознаки посадової особи та кваліфікація господарських злочинів, вчинених нею // Підприємництво, господарство і право. – 2001. – № 1. – С.58-62.
31. Будівельні норми і правила III-4-80 «Правила виконання та прийому робіт. Техніка безпеки в будівництві», затверджені постановою Держбуду СРСР від 9 червня 1980 р. № 82. – К., 1980.
32. Вахитов Ш., Махмутов М. Объект преступных нарушений правил охраны труда // Советская юстиция. – 1968. - № 18. – С.11-13
33. Вахитов Ш.К. Судебное рассмотрение дел о преступных нарушениях правил охраны труда. – М.: Юридическая литература, 1986. – 156 с.
34. Вереша Р.В. Поняття вини як елемент змісту кримінального права України: Дис... канд.. юрид. наук: 12.00.08. – Львів, 2004. – 277 с.
35. Вереша Р.В. Поняття вини як елемент змісту кримінального права: Автореф. дис… канд. юрид. наук: 12.00.08. – Львів, 2004. – 18 с.
36. Вісник Верховного Суду України. – 2006. – № 1. – С.6-11.
37. Вісник Конституційного Суду України. – 1998. – № 4. – С.27-28.
38. Воробей П.А. Теорія і практика кримінально-правового ставлення в вину: Автореф. дис… д-ра юрид. наук. – К.: Національна академія внутрішніх справ України, 1999. – 32 с.
39. Воробей П.А. Теорія і практика кримінально-правового ставлення в вину: Монографія. – К.: Вид-во Національної академії внутрішніх справ України, 1997. – 184 с.
40. Гавриш С.Б. Кримінально-правова охорона довкілля в Україні: проблеми теорії, застосування та розвитку кримінального законодавства. – К., 2002. – 634 с.
41. Гаухман Л.Д. Квалификация преступлений: закон, теория, практика. – М.: АО «Центр ЮрИнформ», 2001. – 316 с.
42. Гірничий закон України: Закон України від 6 жовтня 1999 р. // Відомості Верховної Ради. – 2000. – № 13. – Ст.115; № 38. – Ст.318; 2001. – № 2-3. – Ст.10; № 22. – Ст.109; № 32. – Ст.172; 2002. – № 6. – Ст.35; № 12-13. – Ст.92; 2003. – № 10-11. – Ст.86; 2004. – № 6. – Ст.38.
43. Глистин В.К. Проблема уголовно-правовой охраны общественных отношений. – Л.: Изд-во Лен. ун-та, 1979. – 127 с.
44. Гончаренко С.В. Преступная небрежность. Уголовно-правовые и криминологические аспекты: Автореф. дис… канд. юрид. наук. – К., 1990. – 19 с.
45. Господарський кодекс України // Офіційний вісник України. – 2003. – № 11. – Ст.462.
46. Готін О.М. Кримінальна відповідальність за випуск або реалізацію недоброякісної продукції в умовах ринкової економіки (проблеми теорії та практики): Дис…канд. юрид. наук: 12.00.08. – Луганськ, 2003. – 200 с.
47. Гринберг М.С. Некоторые вопросы ответственности за преступления в области использования техники // Проблемы борьбы с преступной неосторожностью: Темат. сборник. – Т.175. – Владивосток, 1976. – С.131-146.
48. Гринберг М.С. Преступления против общественной безопасности в сфере взаимодействия человека и техники: Автореф. дис… д-ра юрид. наук. – Свердловск, 1973. – 34 с.
49. Гринберг М.С. Преступления против общественной безопасности: Уч. пособие. – Свердловск, 1974. – 177 с.
50. Гринберг М.С. Система технических преступлений // Правовые вопросы борьбы с преступностью на современном этапе: Сборник / Под ред. В.Д.Филимонова. – Томск: Изд-во Томского ун-та, 1989. – С.43-54.
51. Гринберг М.С. Технические преступления. – Новосибирск: Изд-во Новосиб. ун-та, 1992. – 144 с.
52. Грошев А., Смык О. Квалификация нарушения правил охраны труда несколькими лицами // Уголовное право. – 2006. – № 1. – С. 27-31.
53. Дагель М.С. Неосторожность. Уголовно-правовые и криминологические проблемы. – М.: Юридическая литература, 1977. – 143 с.
54. Дагель П.С. Причинная связь в преступлениях, совершаемых по неосторожности // Вопросы борьбы с преступностью. – М.: Юридическая литература, вып. 34, 1981. – 104 с.
55. Демидов Ю.А. Социальная ценность и оценка в уголовном праве. – М.: Юридическая литература, 1975. – 184 с.
56. Дисциплінарний статут Збройних Сил України: Затверджений Законом України від 24 березня 1999 року // Офіційний вісник України. – 1999. – № 19. – Ст.812.
57. ДСТУ 2293-99. Охорона праці. Терміни та визначення основних понять. – К.: Держстандарт України, 1999. – 19 с.
58. Дурманов Н.Д. Понятие преступления / АН СССР. Ин-т права. – Москва, Ленинград: Изд-во АН СССР, 1948. – 315 с.
59. Дутка Н.І. Закон у системі нормативно-правових актів України: Дис… канд. юрид. наук: 12.00.01. – К., 2003.
60. Емельянов В.П. Концептуальные основы исследования объекта преступлений // Право и политика. – 2003. - № 2. – С.66-77
61. Емельянов В.П. Терроризм и преступления с признаками терроризирования: уголовно-правовое исследование. – СПб.: Издательство «Юридический центр Пресс», 2002. – 289 с.
62. Енциклопедія законодавства (матеріали по спецкурсу) / С.І.Алаїс та інші; За ред. В.П.Самохвалова. - К.: Укр. центр духовної культури, 2003. – 228 с.
63. Загальна декларація прав людини // Права людини: Міжнародні договори. – К., 1992. – 200 с.
64. Загальне положення про міністерство, інший центральний орган державної виконавчої влади України: Затверджене Указом Президента України від 12 березня 1996 р. № 179/96 // Урядовий кур’єр. – 1996. – № 58-59.
65. Заєць А.П. Правова держава в контексті новітнього українського досвіду. – К.: Парламентське вид-во, 1999. – 248 с.
66. Закон об уголовном праве Израиля. – СПб.: Изд-во Р.Асланова «Юридический центр Пресс», 2005. – 412 с.
67. Законодавство України про працю: Зб. нормат. актів: У 3 кн. / Упоряд. і наук. ред. В.Вакуленко. – Кн. 3. – К.: Істина, 1999. – 704 с.
68. Зинченко Э.Н. Уголовная ответственность за нарушение правил безопасности горных работ. – Киев-Донецк: «Вища школа», 1979. – 145 с.
69. Иванов В.Н. Уголовно-правовая охрана основных прав граждан. – М.: Юридическая литература, 1967. – 136 с.
70. Иногамова-Хегай Л.В. Конкуренция уголовно-правовых норм при квалификации преступлений: Учебное пособие. – М.: ИНФРА-М, 2002. – 169 с.
71. Итальянский уголовный кодекс 1930 г. – М.: Юридическое изд-во НКЮ СССР, 1941. – 175 с.
72. Каиржанов Е. Интересы трудящихся и уголовный закон. – Алма-Ата, 1973. – 290 с.
73. Калмыков П.Д. Учебник уголовного права. Часть Общая. – СПб., 1866. – 728 с.
74. Квашис В.Е. Предупреждение неосторожных преступлений // Проблемы социологии права и уголовной политики. – М., 1978. – 136 с.
75. Квелидзе С. Отграничение халатности от нарушений правил охраны труда, безопасности движения и эксплуатации транспорта // Советская юстиция. – 1975. – № 19. – С. 11-12.
76. Кириченко В. Смешанные формы вины // Советская юстиция. – 1966. – № 19. – С.13-15.
77. Кленова Т.В. Структура уголовно-правовой нормы и выражение ее предписания в законодательстве // Советское государство и право. – 1978. – № 11. – С.83.
78. Ковалев М.И., Васьков П.Т. Причинная связь в уголовном праве. – М.: Госюриздат, 1958. – 72 с.
79. Коган В.М. Социальный механизм уголовно-правового воздействия. – М.: Наука, 1983. – 184 с.
80. Кодекс законів про працю України: Офіц. видання. – К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2002. – 224 с.
81. Кодекс Украины об административных правонарушениях: Научно-практический комментарий: Изд.третье. – Х.: ООО «Одиссей», 2002. – 1040 с.
82. Козаченко О. Застосування інших кримінально-правових заходів як альтернатива кримінальної відповідальності юридичних осіб // Підприємництво, господарство і право. – 2005. – № 2. – С. 39-41.
83. Козюбра М.І. Принцип верховенства права і конституційна юрисдикція // Вісник Конституційного Суду України. – 2000. – № 4. – С.24-32.
84. Конституційний Суд України: Рішення. Висновки. 1997-2001. Кн.1. /Відп. ред. к.ю.н. П.Б.Євграфов. – К.: Юрінком Інтер, 2001. – 512 с.
85. Конституційний Суд України: Рішення. Висновки. 1997-2001. Кн.2. /Відп. ред. к.ю.н. П.Б.Євграфов. – К.: Юрінком Інтер, 2001. – 504 с.
86. Конституція України // Відомості Верховної Ради України. – 1996. – № 30. – Ст.141.
87. Коржанский Н.И. Объект и предмет уголовно-правовой охраны. – М., 1980. – 248 с.
88. Коржанський М.Й. Кримінальне право і законодавство України. Частина Загальна: Курс лекцій. – К.: Атіка, 2001. – 432 c.
89. Коржанський М.Й. Науковий коментар Кримінального кодексу України. – К.: Атіка, Академія Ельга-Н, 2001. – 654 с.
90. Коржанський М.Й. Предмет і об’єкт злочину: Монографія. – Д.: Юрид. акад. Мін-ва внутріш. справ, Ліра ЛТД, 2005. – 252 с.
91. Коржанський М.Й. Уголовне право України. Частина Загальна: Курс лекцій. – К.: Наукова думка та Українська видавнича група, 1996. – 336 с.
92. Коткова Ю.С. Невиновное причинение вреда, обусловленное экстремальными ситуациями или нервно-психическими перегрузками: Автореф. дис… канд. юрид. наук: 12.00.08 / Уральск. гос. юрид. академия. – Екатеринбург, 2003. – 20 с.
93. Кривични законик Србиjа // «Служебни гласник Србиjе», бр.85/05, 88/05, 107/05.
94. Кригер Г.А. Еще раз о смешанной форме вины // Советская юстиция. – 1967. – № 3. – С.5-7.
95. Кригер Г.А. Понятие и содержание вины в советском уголовном праве // Вестник Моск. ун-та. Серия 11. Право. – 1983. – № 5. – С.3-11.
96. Кригер Г.А. Преступные последствия и структура составов преступлений // Социалистическая законность. – 1980. – № 3. – С.47-49.
97. Кримінальне право України. Загальна частина: Підручник для студентів юрид. вузів і фак. / Г.В.Андрусів, П.П.Андрушко, В.О.Беньківський та ін; За заг. ред. П.С.Матишевського, П.П.Андрушка, С.Д.Шапченка. – К.: Юрінком Інтер, 1997. – 512 с.
98. Кримінальне право України. Загальна частина: Підручник для студентів юрид. спец. вищ. закладів освіти. М.І.Бажанов, Ю.В.Баулін, В.І.Борисов та ін.; За ред. професорів М.І.Бажанова, В.В.Сташиса, В.Я.Тація. – К.-Х.: Юрінком Інтер-Право, 2002. – 416 с.
99. Кримінальне право України. Особлива частина: Підручник (Ю.В.Александров, О.О.Дудоров, В.А.Клименко та ін.) / За ред. М.І.Мельника, В.А.Клименка. – К.: Юридична думка, 2004. – 656 с.
100. Кримінальне право України: Загальна частина: Підручник (Ю.В.Александров, В.І.Антипов, М.В.Володько та ін.). – Вид. 3-тє, переробл. Та доп. / За ред. М.І. Мельника, В.А.Клименка. – К.: Юридична думка, 2004. – 352 с.
101. Кримінальне право України: Навч. посіб. (С.Г.Волкотруб, О.М.Омельчук, В.М.Ярін та ін.) / За ред. О.М.Омельчука. – К.: Наукова думка: Прецедент, 2004. – 200 с.
102. Кримінальне право України: Особлива частина: Підручник для студ. юрид. вузів і факультетів / Г.В.Андрусів, П.П.Андрушко, С.Я.Лихова та інші; За ред. П.С. Матишевського, С.С.Яценка, П.П.Андрушка. – К.: Юрінком Інтер, 1999. – 891 с.
103. Кримінальне право України: Особлива частина: Підручник для студ. вищ. навч. закл. освіти / За ред. професорів М.І.Бажанова, В.В.Сташиса, В.Я.Тація. – К.: Юрінком Інтер; Х.: «Основа», 2001. – 496 с.
104. Кримінальний кодекс України: Науково-практичний коментар / Ю.В.Баулін, В.І.Борисов, С.Б.Гавриш та ін.; За заг. ред. В.Т.Маляренка, В.В.Сташиса, В.Я. Тація. Видання друге, переробл. та допов. – Х.: ТОВ “Одіссей”, 2004. – 1152 с.
105. Кримінальний кодекс УРСР. – Відомості Верховної Ради УРСР. – 1961. – № 3. – Ст. 4.
106. Кримінально-виконавчий кодекс України: Закон України від 11 липня 2003 р. // Офіційний вісник України. – 2003. – № 33. – Ст.1767.
107. Кримінально-правові засоби забезпечення громадської безпеки // Юридична Україна. – 2003. – № 1. – С.11-19.
108. Кудрявцев В.Н. Общая теория квалификации преступлений. – 2-е изд., перераб. и дополн. – М.: «Юристъ», 2001. – 304 с.
109. Кудрявцев В.Н. Объективная сторона преступления. – М.: Госюриздат, 1960. – 244 с.
110. Кузнецова Н.Ф. Значение преступных последствий. – М.: Госюрдиздат, 1958. – 218 с.
111. Кузнецова Н.Ф. Избранные труды / Предисловие академика В.Н.Кудрявцева. – СПб.: Издательство «Юридический центр Пресс», 2003. – 834 с.
112. Кузнецова Н.Ф. Преступление и преступность. – М.: Изд-во Моск. ун-та, 1969. – 232 с.
113. Кузнецова Н.Ф., Аргунова Ю.Н. Об эффективности уголовно-правовой охраны трудовых прав граждан// Советское государство и право.- 1996. – № 10. – С.64-71.
114. Куринов Б.А. Квалификация транспортных преступлений. – М.: Изд-во Моск. ун-та, 1965. – 234 с.
115. Куринов Б.А. Научные основы квалификации преступлений. – М.: Изд-во Моск. ун-та, 1984. – 180 с.
116. Курс советского уголовного права. В 6-ти томах. – Т.2. Часть Общая. Преступление / А.А.Пионтковский. – М.: Наука, 1970. – 516 с.
117. Курс советского уголовного права. Т. 3 . Часть Особенная. – Л.: Изд-во Лен. ун-та, 1973. – 835 с.
118. Курс советского уголовного права: В 6-ти томах. – Т. 5: Часть Особенная: Преступления против личности, ее прав. Хозяйственныепреступления / А.А.Пионтковский, П.С.Ромашкин, В.М.Чхиквадзе. – М.: Наука, 1971. – 571 с.
119. Курс советского уголовного права: Часть Общая. – Т.1 / М.Д.Шаргородский, И.И.Солодкин, С.А.Домахин и др. / Отв. ред. Н.А.Беляев и М.Д.Шаргородский. – Л.: Изд-во Лен. ун-та, 1968. – 648 с.
120. Курс уголовного права. Особенная часть. Т.3: Учебник для вузов / Под ред д.ю.н., проф. П.Н.Борзенкова и д.ю.н., проф. В.С.Комиссарова. – М.: ИКД «Зерцало-М», 2002. – 468 с.
121. Курс уголовного права. Особенная часть. Т.4: Учебник для вузов / Под ред д.ю.н., проф. П.Н.Борзенкова и д.ю.н., проф. В.С.Комиссарова. – М.: ИКД «Зерцало-М», 2002. – 672 с.
122. Лановенко И.П. Охрана трудовых прав. – К.: Наукова думка, 1975. – 320 с.
123. Лановенко И.П., Чангули Г.П. Уголовно-правовая охрана трудовых прав граждан / Отв. ред. И.П.Лановенко. – К.: Наукова думка, 1989. – 280 с.
124. Лановенко І.П. Боротьба із злочинами проти трудових прав і безпеки виробництва. – К.: Наукова думка, 1972. – 215 с.
125. Лановенко І.П. Кримінальна відповідальність за порушення правил техніки безпеки у промисловості. – К.: Вид-во АН УРСР, 1961. – 128 с.
126. Лащук Є.В. Поняття і структура об’єкта злочину // Проблеми пенітенціарної теорії і практики: Щорічний бюллетень / За заг. ред. д-ра юрид. наук, професора А.А.Музики. – К.: КЮІ КНУВС, 2005. – 688 с.
127. Лихова С.Я. Виборчі правовідносини і кримінально-правовий аналіз // Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Юридичні науки. – 2003. – № 49-51. – С. 146-153.
128. Лихова С.Я. Виборчі правовідносини як елемент механізму кримінально-правового регулювання // Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Юридичні науки. – 2003. – № 52-53. – С. 42-46.
129. Лихова С.Я. Злочини у сфері реалізації громадянських, політичних та соціальних прав і свобод людини і громадянина (розділ V Особливої частини КК України): Монографія. – К.: Видавничо-поліграфічний центр «Київський університет», 2006. – 573 с.
130. Лукашов А.И., Саркисова Э.А. Уголовный кодекс Республики Беларусь: сравнительный анализ и комментарий. – Минск: «Тесей», 2000. – 672 с.
131. Макашвили В.Г. Уголовная ответственность за неосторожность. – М.: Госюриздат, 1957. – 211 с.
132. Малинин В.Б. Причинная связь в уголовном праве. – М.: Изд-во «Юридический центр Пресс», 2000. – 316 с.
133. Марін О. Окремі теоретичні основи аналізу системи ознак, що кваліфікують злочин // Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні: Матеріали ХІІ регіональної науково-практичної конференції. 9-10 лютого 2006 р. – Львів: Юридичний факультет Львівського національного університету імені Івана Франка, 2006. – 512 с.
134. Марін О.К. Кваліфікація злочинів при конкуренції кримінально-правових норм. Монографія. – К.: Атіка, 2003. – 224 с.
135. Матвеев Г.К. Теоретические вопросы причинности бездействия // Советское государство и право. – 1962. – № 10. – С. 57- 67.
136. Матишевський П.С. Кримінальне право України: Загальна частина: Підручник для студ. юрид. вузів і фак. – К.: А.С.К., 2001. – 352 с.
137. Матышевский П.С. Ответственность за преступления против общественной безопасности, общественного порядка и здоровья населения. – М.: Юридическая литература, 1964. – 158 с.
138. Мельникова Ю.Б., Беляева Н.В., Плешаков А.М. Вопросы уголовной ответственности за нарушение правил охраны труда // Вопросы борьбы с преступностью. – Вып.33. – М.: Юридическая литература, 1980. – С.64-72.
139. Михеев Р.И. Проблемы вменяемости и невменяемости в советском уголовном праве. – Владивосток: Изд-во Дальневост. ун-та, 1983. – 300 с.
140. Михеев Р.И. Уголовная ответственность лиц с психофизиологическими особенностями и психогенетическими аномалиями. – Хабаровск, 1989. – 95 с.
141. Міжнародне законодавство про охорону праці: Конвенції та рекомендації МОП. У 3-х т. – Т.1. – К.: Основа, 1997. – 672 с.
142. Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права від 19 грудня 1966 р.: Ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 р. № 2148-VІІІ // Відомості Верховної Ради УРСР. – 1976. – № 25. – Ст.198.
143. Муцинова Н.А. Охрана труда на промышленных предприятиях. – М.: Профиздат, 1973. – 144 с.
144. Навроцький В.О. «Загибель людей» як вид злочинних наслідків: проблеми встановлення змісту та кваліфікації // Кримінально-правова охорона життя та здоров’я: Матеріали наук.-практ. конф. / Редкол.: Сташис В.В. (гол. ред.) та ін. – К. – Х.: Юрінком Інтер, 2004. – С.44-47.
145. Навроцький В.О. Наступність кримінального законодавства України (порівняльний наліз КК України 1960 та 2001 р.). – К.: Атіка, 2001. – 272 с.
146. Навроцький В.О. Основи кримінально-правової кваліфікації: Навчальний посібник. – К.: Юрінком Інтер, 2006. – 704 с.
147. Науково-практичний коментар до Закону України «Про охорону праці». – К.: «Основа», 1996. – 528 с.
148. Науково-практичний коментар до Кримінального кодексу України / Відп. ред.: В.Ф.Бойко та інші. – 6-те вид., допов. – К.: А.С.К., 2000. – 1120 с.
149. Науково-практичний коментар до Кримінального кодексу України. – 2-ге вид., переробл. та допов. / Відп. ред. С.С.Яценка. – К.: А.С.К., 2002. – 968 с.
150. Науково-практичний коментар до Кримінального кодексу України. За загальною редакцією Гончаренка В.Г., Андрушка П.П.. – К.: «ФОРУМ», 2005. – Кн. 3. Особлива частина. – 583 с.
151. Науково-практичний коментар до Кримінального кодексу України: За станом законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України на 1 грудня 2001 р. / За ред. С.С.Яценка. – К.: А.С.К., 2002. – 936 с.
152. Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України від 5 квітня 2001 р. / За ред. М.І.Мельника, М.І.Хавронюка. – К.: Каннон, 2001. – 1104 с.
153. Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України. – 4-те вид., переробл. та доповн. / Відп. ред. С.С.Яценко. – К.: А.С.К., 2005. – 848 с.
154. Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України. – 4-те вид., переробл. та доповн. / За ред.. М.І.Мельника, М.І.Хавронюка. = К.: Юридична думка, 2007. – 1184 с.
155. Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України. – З-тє вид., переробл. та доп. / За ред. М.І.Мельника, М.І.Хавронюка. – К.: Атіка, 2003. – 1056 с.
156. Наумов А.В. Применение уголовно-правовых норм. Учебное пособие. – Волгоград, 1973. – 176 с.
157. Наумов А.В. Российское уголовное право: Общая часть: Курс лекций. 2-е изд., перераб. и доп. – М.: Изд-во БЕК, 1999. – 590 с.
158. Научно-практический комментарий Уголовного кодекса РСФСР / Под ред. Б.С.Никифорова. – М.: Юридическая литература, 1963. – С.302-305.
159. Научные труды Российской академии юридических наук. Вып. 3. В 3 томах. Том 2. – М.: Издательская группа «Юрист», 2003. – 690 с.
160. Національна програма поліпшення стану безпеки, гігієни праці та виробничого середовища на 2001-2005 роки: Затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1320 // Офіційний вісник України. – 2001. – № 42. – Ст.1884.
161. Никифоров Б.С. Объект преступления по советскому уголовному праву. – М.: Госюриздат, 1960. – 229 с.
162. Новий тлумачний словник української мови. – Том 1 // Укладачі Яремченко В., Сліпушко О. – К.: Аконіт, 2001. – 928 с.
163. Новий тлумачний словник української мови. – Том 3 // Укладачі Яремченко В., Сліпушко О. – К.: Аконіт, 2001. – 864 с.
164. Новое уголовное право России: Учебное пособие. Особенная часть / Под ред. Н.Ф.Кузнецовой. – М.: Зерцало ТЕИС, 1996. – 391 с.
165. Новоселов Г.П. Актуальные вопросы методологи разработки понятия объекта преступления // Уголовно-правовые меры борьбы с преступностью в условиях перестройки (межвузовский сборник научных трудов). – Свердловск, 1990. – С.36-45.
166. Новоселов Г.П. Учение об объекте преступления. Методологические аспекты. – М.: Изд-во НОРМА, 2001. – 208 с.
167. Окнян В.К. Уголовно-правовая ответственность за нарушение правил пожарной безопасности: Дис… канд. юрид. наук: 12.00.08. – К., 1997. – 180 с.
168. Осадчий В.І., Кісілюк Е.М. Проблеми встановлення кримінальної відповідальності юридичних осіб // Теоретико-прикладні проблеми протидії організованій злочинності та злочинам терористичної спрямованості. Матеріали міжнародної науково-практичної конференції. 8-9 квітня 2005 р. Частина 1. – Львів, 2005. – 359 с.
169. Основи економічної теорії: Підручник. У 2-х книгах. Кн. 1 / Ю.В.Ніколенко, А.В.Демківський, В.А. Євтушевський та інші; За ред. Ю.В.Ніколенко. – К.: Либідь, 1998. – 272 с.
170. Основи економічної теорії: політекономічний аспект: Підручник / Г.Н.Климко, В.П.Нестеренко та ін.; За ред. Г.Н.Климка і В.П.Нест
- Стоимость доставки:
- 150.00 грн