Каталог / ЮРИДИЧНІ НАУКИ / Адміністративне право; адміністративний процес
скачать файл: ![](/design/img/wordl.gif)
- Назва:
- АДМІНІСТРАТИВНО - ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ РЕКЛАМНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В УКРАЇНІ
- Альтернативное название:
- АДМИНИСТРАТИВНО - ПРАВОВОЕ РЕГУЛИРОВАНИЕ РЕКЛАМНОЙ ДЕЯТЕЛЬНОСТИ В УКРАИНЕ
- ВНЗ:
- КИЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ТОРГОВЕЛЬНО-ЕКОНОМІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
- Короткий опис:
- З М І С Т
ВСТУП ............................................................................................................. 3
РОЗДІЛ 1. Теоретичні засади адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності
1.1. Рекламна діяльність як об’єкт адміністративно-правового регулювання.......................................................................................................
12
1.2. Нормативне забезпечення адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності в Україні..................................................................
29
Висновки до Розділу 1 ................................................................................... 48
РОЗДІЛ 2. Організаційно-правові засади державного контролю рекламної діяльності як складової адміністративно-правового регулювання
2.1. Державний контроль рекламної діяльності як складова адміністративно-правового регулювання
50
2.2. Організаційно-структурне забезпечення державного контролю рекламної діяльності в Україні .......................................................................
72
2.3. Методи і форми державного контролю рекламної діяльності ......... 93
Висновки до Розділу 2 ....................................................... 127
РОЗДІЛ 3. Адміністративний примус у сфері рекламної діяльності
3.1. Поняття та система заходів адміністративного примусу, що застосовуються до учасників рекламної діяльності .....................................
131
3.2. Особливості застосування адміністративних стягнень у сфері рекламної діяльності ...............................................................................
149
Висновки до Розділу 3 ..................................................................................... 168
ВИСНОВКИ .................................................................................................... 170
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ ................................................... 186
В С Т У П
Актуальність теми Сучасна реклама, яка вже давно вийшла за межі функцій тільки двигуна торгівлі, стала багатофункціональною. Зважаючи на те, що до відносин на рекламному ринку залучається потенційно необмежене коло суб'єктів, в тому числі широкі верстви населення, важко переоцінити значення адміністративно-правового регулювання вказаних відносин через встановлення нормативно-правового забезпечення та побудову адекватної системи регулювання та контролю рекламної діяльності, з точки зору соціального, правового та економічного розвитку України.
У адміністративно-правовому регулюванні рекламної діяльності чільне місце належить правовим нормам, що встановлюють засади організації державного контролю та адміністративної відповідальності в галузі реклами. З огляду на це, загальною метою адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності має стати створення ефективних важелів функціонування та розвитку рекламної галузі, а також рекламування в загальнодержавних інтересах, інтересах прав особи, у тому числі формування сталого механізму захисту інтересів громадян та організацій від проявів недобросовісної реклами. Широкомасштабність цих завдань потребує, по-перше, належного державного контролю рекламної діяльності з боку держави, адже в умовах безконтрольності зловживання з розміщення та розповсюдження недобросовісної реклами здатні становити загрозу загальнодержавним, суспільним інтересам і правам споживачів, а, по-друге, своєчасне виявлення відхилень в сфері рекламної діяльності.
Актуальність обраної теми дослідження зумовлена з одного боку, важливістю створення ефективної системи засобів забезпечення законності щодо виготовлення та розміщення реклами учасниками рекламної діяльності через встановлення засобів адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності, а саме шляхом здійснення державного контролю рекламної діяльності, реагування державних органів на звернення споживачів реклами, застосування заходів адміністративного примусу в сфері рекламної діяльності.
В першу чергу, потребують вдосконалення правові засади адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності. Норми Закону України «Про рекламу» від 3 липня 1996 р., що встановлюють засади адміністративно-правового регулювання, потребують систематизації, подальшої деталізації та узгодження, в частині визначення поняття державного контролю рекламної діяльності, як складової адміністративно-правового регулювання, правових форм та методів адміністративно-правового регулювання; чіткого окреслення повноважень органів державної влади, що здійснюють контрольні функції за дотриманням учасниками рекламної діяльності вимог законодавства. Особливої актуальності дане дослідження набуває у зв’язку з проблемами, що пов’язані із тим, що досі не створені ефективні засоби розподілу повноважень та взаємодії органів державної влади щодо здійснення контролю рекламної діяльності, механізми попередження, виявлення і припинення правопорушень на ринку реклами, що в свою чергу не сприяє належній організації державного контролю рекламної діяльності. Проте, однією з найбільш актуальних проблем все ж залишається питання щодо визначення підстав, періодичності застосування форми державного контролю, об’єкту та предмету, на які вона спрямована.
Потребують дослідження і заходи адміністративного примусу за порушення законодавства про рекламу, з метою застосування до учасників рекламної діяльності спеціальних засобів впливу щоб спонукати, змусити їх виконувати вимоги правових норм.
Теоретичним та науковим підґрунтям для написання дисертаційного дослідження слугували здобутки правової науки, зокрема праці таких вчених: В. Б. Авер'янова, О. Ф. Андрійко, Ю. П. Битяка, Д. М. Бахраха, І. П. Голосніченка, В. М. Гаращука, С. В. Ківалова, Р.А. Калюжного, Л. В. Коваля, В. А., Копилова, Д. М. Лук’янця, О. Є. Луньова, Д. Е. Лученка, В. М. Марчука, М. С. Студенікіної, Н. В. Хорощак, В. С. Шестак.
Разом з тим проблемам правового регулювання рекламної діяльності, приділено значну увагу в наукових працях Н. О. Саниахметової, А. І. Черемнової, А. В. Стрельнікова, Є. В. Ромата, Д. В. Хохлова.
Незважаючи на те, що праці зазначених авторів мають безсумнівно теоретичне і практичне значення, у доктрині адміністративного права вони розглядали або адміністративну відповідальність за порушення законодавства про рекламу, або досліджували окремі аспекти державного регулювання правовідносин, що виникають з приводу рекламної діяльності як об’єкта цих правовідносин, але на жаль, цілісної наукової концепції щодо адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності сформовано так і не було.
Викладене зумовлює важливість цієї дисертації як для загальнотеоретичного уявлення про адміністративно-правове регулювання рекламної діяльності, так і для вирішення практичних проблем пов’язаних при організації та здійсненні державного контролю рекламної діяльності.
Зв'язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Дисертаційне дослідження тісно пов’язане з темами науково-дослідної роботи кафедри комерційного права Київського національного торговельно-економічного університету, зокрема є складовою частиною науково-дослідної теми «Державне управління і контроль підприємницької діяльності: теоретичні основи та сучасні напрями» (номер державної реєстрації 0108U003138).
Мета та завдання дослідження. Мета дослідження полягає у науковій розробці теоретичних, законодавчих і методологічних засад адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності, а також винесенні пропозицій щодо вдосконалення організації та здійснення державного контролю рекламної діяльності, як складової адміністративно-правового регулювання, застосування заходів адміністративного примусу за порушення законодавства про рекламу, виходячи з узагальнення наявного, перспективного та запропонованого законодавства.
Зазначена мета обумовила постановку та пошук оптимальних шляхів вирішення таких завдань:
окреслити передумови адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності в Україні та провести комплексний аналіз наукових та практичних аспектів нормативно-правового забезпечення адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності;
визначити доцільність встановлення державного контролю рекламної діяльності в Україні як складової адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності та визначити його ознаки;
встановити найбільш актуальні проблеми адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності, основних напрямків сучасного реформування законодавства про рекламу;
проаналізувати адміністративно-правові засади організації державного контролю рекламної діяльності;
охарактеризувати систему та контрольні повноваження державних органів у сфері рекламної діяльності, визначити принципи їх взаємодії;
визначити методи та форми здійснення державного контролю рекламної діяльності,в тому числі, моніторингу рекламної діяльності, як окремої пасивної форми контролю;
проаналізувати адміністративно-правові гарантії забезпечення прав споживачів та підприємців на добросовісну рекламу, особливу увагу приділивши заходам адміністративного примусу, що застосовуються до учасників рекламної діяльності;
виявити правові проблеми, що виникають при застосуванні адміністративних стягнень до учасників рекламної діяльності;
виробити практичні рекомендації щодо вдосконалення адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності в Україні.
Об’єкт дослідження - це суспільні відносини, що виникають в процесі адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності.
Предметом дослідження є правові основи адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності.
Методи дослідження. При написанні дисертаційного дослідження, використовувались відповідні загальнонаукові та спеціальні методи наукового пізнання. Нормативно-порівняльний метод був застосований при досліджені норм національного і зарубіжного права, порівнянні окремих наукових положень інших галузей права, зокрема, загальної теорії права, цивільного, адміністративного (підрозділи 1.1, 1.2). Для встановлення юридичної природи та поняття державного контролю рекламної діяльності використовувались методи аналізу та синтезу (підрозділ 2.1); використання системно-структурного методу дозволило визначити адміністративно-правові засади організації державного контролю рекламної діяльності (підрозділ 2.2); застосування формально-логічного методу дозволило автору дослідити заходи адміністративного примусу, що застосовуються до учасників рекламної діяльності (підрозділ 3.1); за допомогою логіко-семантичного методу поглиблено розуміння існуючого та розроблено додатковий понятійний апарат дослідження (розділи 1, 2); логіко-юридичний метод застосовувався автором при формулюванні пропозицій щодо удосконалення адміністративно-правових норм, що передбачають відповідальність за порушення законодавства про рекламу (підрозділи 3.1, 3.2).
При підготовці дисертації використано результати науково-дослідних розробок і публікацій. Емпіричну основу дослідження склали статистичні матеріали Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, Антимонопольного комітету України, Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення та ін., а також практичний досвід участі автора в процесі розгляду звернень від фізичних та юридичних осіб щодо порушень законодавства про рекламу поданих в Департамент споживчої політики, захисту прав споживачів та державного нагляду територіальних органів у справах захисту прав споживачів у м. Києві, щодо дотримання суб’єктами підприємницької діяльності вимог законодавства про рекламу.
Наукова новизна одержаних результатів. Дисертація є комплексною науковою роботою, в якій ґрунтовно досліджені адміністративно-правові засади регулювання рекламної діяльності в Україні.
В результаті проведеного дослідження сформульовані і обґрунтовані такі науково-теоретичні положення:
вперше:
сформульовано поняття «рекламний ринок» який охоплює різні за змістом правовідносини, що у свою чергу, обумовлюють застосування різних форм адміністративного впливу на рекламну діяльність;
визначено авторське поняття державного контролю рекламної діяльності, як складової адміністративно-правового регулювання;
комплексно досліджено та сформульовано авторське визначення поняття «моніторинг рекламної діяльності» як окремої пасивної форми здійснення державного контролю;
удосконалено:
поняття «рекламна діяльність» як об’єкта адміністративно-правового регулювання;
класифікацію системи державних органів контролю рекламної діяльності залежно від поділу за галуззю та об’єктом правового регулювання;
порядок проведення моніторингу рекламної діяльності;
класифікацію заходів адміністративного примусу, що застосовуються до учасників рекламної діяльності, а саме: заходи адміністративного припинення, заходи адміністративного забезпечення та адміністративні стягнення;
підстави застосування суб’єктами контролю адміністративних стягнень до учасників рекламної діяльності за порушення законодавства про рекламу, до яких відносяться: штраф, винесення попередження та позбавлення права наданого учасникові рекламної діяльності, а саме відкликання реклами;
дістали подальшого розвитку:
питання співвідношення методів державного контролю рекламної діяльності з формами державного контролю рекламної діяльності;
підстави проведення моніторингу рекламної діяльності;
пропозиція надати Міністерству охорони здоров’я України право на здійснення контролю за рекламою лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації;
визначення адміністративного стягнення яке є одним із засобів адміністративного примусу, що застосовується до учасників рекламної діяльності;
порядок застосування санкцій, які накладаються суб’єктами контролю на учасників рекламної діяльності за порушення законодавства про рекламу, зокрема, штрафу, винесення попередження та позбавлення права наданого учасникові рекламної діяльності, а саме відкликання реклами, які мають адміністративно-правову природу і є заходами адміністративного примусу.
Практичне значення одержаних результатів. Основні положення та результати дослідження можуть бути використані:
у науково-дослідній сфері – результати дисертації можуть бути основою для подальших досліджень актуальних проблем правового регулювання державного контролю рекламної діяльності;
у правотворчій сфері – висновки та пропозиції, викладені в дисертації, можуть бути використані при вдосконаленні вітчизняного законодавства про рекламу (КУпАП, ГКУ, законів України, наказів АМКУ та Держспоживстандарту);
у навчальному процесі положення, теоретичні висновки, рекомендації та їх аргументація можуть бути використані під час викладання курсів «Адміністративне право», «Комерційне право». Є можливим їх використання при підготовці відповідних розділів підручників, навчальних посібників «Рекламне право», «Право медіа, реклами, зв’язків з громадськістю», методичних матеріалів.
Особистий внесок здобувача. Сформульовані у дисертації положення, узагальнення, оцінки та висновки, рекомендації й пропозиції обґрунтовані дисертантом на підставі особистих досліджень у результаті опрацювання та аналізу матеріалів адміністративної практики Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, Антимонопольного комітету України, відповідних наукових та нормативно-правових джерел. Особистий внесок здобувача у друкованих працях конкретизовано окремо у списку опублікованих праць.
Апробація результатів дослідження. Результати і висновки дисертаційного дослідження були обговорені на міжкафедральному семінарі кафедр комерційного права та правознавства Київського національного торговельно-економічного університету.
Основні положення та висновки, викладені в дисертації, були предметом наукових доповідей на наукових та науково-практичних конференціях, а саме: Всеукраїнській науковій конференції «Юридичні читання молодих вчених» (м. Київ, 23–24 квітня 2004 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Реформування правової системи України: проблеми і перспективи розвитку в контексті Європейських інтеграційних процесів» (м. Київ, 28–29 квітня 2004 р.); Всеукраїнській науковій конференції «Другі юридичні читання» (м. Київ, 2005 р.); ІІІ-й Міжнародній науково-практичній конференції молодих вчених «Економічний і соціальний розвиток України в ХХІ столітті: Національна ідентичність та тенденції глобалізації» (м. Тернопіль, 23–24 лютого 2006 р.); Міжнародній науковій конференції молодих вчених «Правове життя: сучасний стан та перспективи розвитку» (м. Луцьк, 17–18 березня 2006 р.); ІІ-й Всеукраїнській науково-практичній конференції «Проблеми та перспективи розвитку підприємництва в Україні» (м. Ялта, 17–19 травня 2006 р.); ІІІ-й Всеукраїнській науково-практичній конференції «Проблеми та перспективи розвитку підприємництва в Україні» (м. Ялта, 15–17 травня 2007 р.).
Публікації. Основні положення і висновки дисертації викладені в одинадцятьох наукових працях, а саме: у чотирьох наукових статтях, три з яких опубліковані у фахових виданнях з юридичних дисциплін затверджених ВАК України, одна в іншому фаховому виданні; у семи тезах доповідей на науково-практичних конференціях.
Структура дисертації зумовлена метою і завданням дослідження. Робота складається із вступу, трьох розділів (семи підрозділів), висновків та списку використаних джерел. Загальний обсяг дисертації становить 201 сторінку, з яких 15 сторінок – список використаних джерел (167 найменувань).
- Список літератури:
- ВИСНОВКИ
На основі проведеного аналізу проблем адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності в Україні, здійсненого нами під час дослідження, можна зробити такі загальні висновки.
1. Адміністративно-правові методи регулювання рекламної діяльності – це сукупність закріплених в законодавстві про рекламу засобів та прийомів впливу уповноважених державних органів виконавчої влади на виробництво, розміщення та споживання реклами на території України.
2. До форм адміністративно-правового впливу на рекламну діяльність відносяться: законодавство про рекламу яке регулює відносини, пов’язані із здійсненням рекламної діяльності та споживанням реклами на території України, а також порядок здійснення нагляду та державного контролю; надання дозволів та погоджень на розміщення реклами; здійснення державного контролю та нагляду за рекламною діяльністю; застосування заходів адміністративного примусу до учасників рекламної діяльності за порушення законодавства про рекламу.
3. До завдань, які необхідно вирішувати для досягнення загальної мети адміністративно-правового регулювання рекламної діяльності відносяться: визначення відповідності розповсюдженої (розміщеної) реклами чинному законодавству, а в деяких випадках - наявність необхідних для її розміщення дозволів, ліцензій, сертифікатів відповідності; перевірка рекламної продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; перевірка дотримання встановлених законом загальних та спеціальних вимог щодо змісту реклами; перевірка використання форм та засобів розповсюдження реклами, які не повинні завдавати шкоди споживачам реклами; перевірка порядку виготовлення та розповсюдження реклами; перевірка повноти та об'єктивності обліку і документації стосовно сплати податку з реклами та вартості розповсюдженої (виготовленої) реклами.
4. Проведене нами дослідження поняття рекламного ринку дає підстави запропонувати визначення рекламного ринку, як систему економічних, правових та організаційних відносин де здійснюється торгівля рекламними продуктами (реклама товарів та реклама послуг) та надаються послуги щодо виготовлення, розміщення та розповсюдження реклами професійними учасниками рекламної діяльності.
5. На сучасному етапі законодавство України про рекламу сформовано як комплексний інститут законодавства, який складається і розвивається в основному за рахунок підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють рекламну діяльність. Зокрема, вони мають на меті конкретизувати окремі норми, механізм їх реалізації, а також відпрацювати особливі правила рекламування окремих видів товарів (робіт, послуг) або виду діяльності, яка має певну специфіку, а також, визначають підстави та умови здійснення контролю за учасниками ринку реклами, які не може бути повною мірою врахована в загальному Законі «Про рекламу».
Законодавство України про рекламу, на нашу думку, це сукупність нормативних актів, які містять норми права, що регулюють порядок, умови та принципи здійснення рекламної діяльності в Україні, а також повноваження та функції органів державного регулювання і контролю в сфері реклами та відповідальність учасників рекламної діяльності за порушення норм законодавства про рекламу.
Адміністративно-правові норми, що регулюють відносини в сфері рекламної діяльності, спрямовані, перш за все, на запобігання та припинення недобросовісної конкуренції на рекламному ринку, дотримання правил рекламної діяльності та захисту прав споживачів.
Впорядкування норм законодавства України про рекламу має здійснюватись комплексно, з проведенням систематизації всіх чинних правових норм, які регулюють рекламну діяльність. Основна мета заходів систематизації чинного законодавства про рекламу – зробити його більш доступним і зрозумілим, більш зручним для практичного застосування суб’єктами підприємницької діяльності, уникнути недостатньої наукової обґрунтованості частини нормативних актів. Так, в Законі України "Про рекламу" і в інших нормативних актах в сфері рекламної діяльності прослідковується певна невизначеність та недоопрацьованість певних норм, зокрема стосовно механізму реалізації контрольних повноважень суб’єктів контролю в сфері рекламної діяльності, та процедури здійснення контролю в цій сфері.
Вирішення цієї проблеми можливе шляхом створення єдиної внутрішньо узгодженої системи адміністративно-правового регулювання відносин у сфері рекламної діяльності та впорядкування норм законодавства про рекламу, а саме, в Законі України "Про рекламу" необхідно визначити поняття державного контролю рекламної діяльності та встановити форми його здійснення, визначити предмет контролю щодо кожного учасника рекламної діяльності; здійснити поділ повноважень суб’єктів контролю рекламної діяльності з метою усунення їх дублювань; розглянути заходи адміністративного примусу, що застосовуються до учасників рекламної діяльності; визначити адміністративні стягнення у сфері рекламної діяльності.
6. Виходячи з того, що контроль рекламної діяльності є однією з форм адміністративного впливу на рекламну діяльність, а також є однією із функцій державного управління, то державний контроль рекламної діяльності можна визначити як врегульовану нормами права діяльність державних органів до спостереження за станом і функціонуванням рекламного ринку та рекламної діяльності, а також з перевірки дотримання учасниками рекламної діяльності загальних та спеціальних вимог законодавства про рекламу.
Метою державного контролю рекламної діяльності є забезпечення дотримання учасниками рекламного ринку законодавства про рекламу при здійсненні ними рекламної діяльності.
Що ж стосується завдань, які необхідно вирішувати для досягнення загальної мети контролю рекламної діяльності, то до них, на нашу думку, повинні відноситись: 1) визначення відповідності розповсюдженої (розміщеної) реклами чинному законодавству, а в деяких випадках - наявність необхідних для її розміщення дозволів, ліцензій, сертифікатів відповідності; 2) перевірка рекламної продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; 3) перевірка дотримання встановлених законом загальних та спеціальних вимог щодо змісту реклами; 4) перевірка використання форм та засобів розповсюдження реклами, які не повинні завдавати шкоди споживачам реклами; 5) перевірка порядку виготовлення та розповсюдження реклами; 6) перевірка повноти та об'єктивності обліку і документації стосовно сплати податку з реклами та вартості розповсюдженої (виготовленої) реклами.
Державному контролю рекламної діяльності як складової адміністративно-правового регулювання притаманні такі ознаки: похідний, допоміжний характер, стадійність, суб’єктом державного контролю є уповноважені державні органи, які визначені в ст. 26 Закону України „Про рекламу”, здійснення державного контролю регламентується нормами матеріального і процесуального права, результати державного контролю фіксуються в офіційних документах та, нарешті, юридична значущість контролю, а саме вжиття заходів адміністративного примусу та притягнення винних осіб до юридичної відповідальності.
До об’єкту контролю рекламної діяльності ми відносимо діяльність учасників рекламного ринку, результати їх дій та стан рекламного ринку в цілому як результат сукупної діяльності усіх його учасників, а саме рекламну діяльність, до якої застосовуються загальні та спеціальні вимоги щодо замовлення, виготовлення, розповсюдження та розміщення реклами.
Предметом контролю рекламної діяльності є показники, які характеризують відомості щодо достовірності виготовленої та розповсюдженої реклами, дотримання учасниками рекламної діяльності спеціальних та загальних вимог законодавства, що встановлюють вимоги, обмеження або заборони стосовно замовлення, виготовлення та розміщення реклами.
7. Метою державного контролю рекламної діяльності є створення ефективного механізму впливу на учасників рекламної діяльності шляхом визначення повноважень та функцій суб’єктів контролю, встановлення правил здійснення рекламної діяльності, створення впливових інструментів контролю та визначення відповідальності за порушення законодавства про рекламу.
До підконтрольних суб’єктів в сфері реклами ми відносимо таких учасників рекламної діяльності, як рекламодавця, виробника реклами та її розповсюджувача.
Наведена в роботі класифікація учасників рекламної діяльності дозволила нам виділили предмет державного контролю щодо кожної з груп цих учасників. Предметом державного контролю рекламодавця є показники, відомості щодо достовірності та законності замовленої реклами, відповідності розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; дотримання вимог щодо змісту реклами. Предметом державного контролю рекламної діяльності виробників реклами є відомості щодо дотримання вимог законодавства в частині оформлення, виробництва і підготовки реклами; дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції; дотримання прав третіх осіб при виготовленні реклами. Предметом державного контролю розповсюджувача реклами є інформація щодо виконання передбачених законодавством вимог стосовно порядку розміщення та розповсюдження реклами; дотримання вимог законодавства в частині, яка стосується часу, місця і засобів розміщення реклами.
8. Відсутність необхідної концепції державної системи контрою рекламної діяльності виражається в нечіткому поділі повноважень органів контролю, що призводить до дублювання їх функцій та зниження відповідальності за результати своєї діяльності. З огляду на це, вважаємо за необхідне на законодавчому рівні провести поділ органів контрою рекламної діяльності залежно від об’єкту контролю з метою усунення дублювань повноважень, а також більш повно визначити функції органів державного управління в сфері рекламної діяльності, зокрема, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики; Антимонопольного комітету України; Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення; місцевих органів виконавчої влади – щодо розміщення зовнішньої реклами в населених пунктах; Міністерства охорони здоров'я України; Державного комітету України телебачення і радіомовлення; Національного банку України; Міністерства фінансів України - щодо реклами державних цінних паперів.
9. З метою покращення ситуації щодо державного контролю за дотриманням норм, які передбачені Законом України «Про рекламу» стосовно реклами лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації, надати Міністерству охорони здоров’я України (як головному органу в системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів і виробів медичного призначення) права на контроль за дотриманням рекламодавцями норм, які передбачені в ст. 21 Закону України «Про рекламу» та в разі порушення цих норм вимагати від недобросовісних рекламодавців публічного спростування (ст. 28 Закону України «Про реклами»).
10. До методів державного контролю рекламної діяльності ми відносимо сукупність прийомів та способів одержання або збору інформації суб’єктом контролю про стан та діяльність підконтрольного суб’єкта. До форм державного контролю рекламної діяльності ми відносимо передбачені правовими нормами способи зовнішнього вираження контрольної діяльності суб’єкта контролю.
Для контролю учасників рекламної діяльності уповноважені суб’єкти контролю використовують методи державного контролю, які можна систематизувати за стадіями контрольної діяльності на: інформаційну (фактовстановлююча); аналізу та оцінки; корегуюча (регулятивна).
Визначення методів контролю на коригуючій стадії пов’язане з проблемою розмежування методів контролю і методів адміністративного примусу. До методів контролю ми пропонуємо відносити такі способи реагування контролюючих органів на виявлені порушення, що не мають правообмежуючого характеру, а саме: прийняття рішення про відмову у видачі: дозволу, погодження на розміщення зовнішньої реклами; погодження інформації, яка може міститися в рекламі лікарських засобів для дітей і підлітків, та видачі дозволу на рекламування лікарських засобів для дітей і підлітків; дозволу на рекламу спеціальних харчових продуктів.
11. З метою підвищення ефективності здійснення суб’єктами державного контролю рекламної діяльності необхідно передбачити форми контролю та механізм їх здійснення залежно від правового статусу та повноважень контролюючого органу. Так, особливості реалізації контрольних функцій суб’єктів контролю рекламної діяльності найбільш повно розкриваються при поділі на попередній, поточний (оперативний) та наступний контроль.
Попередній контроль рекламної діяльності здійснюється шляхом: видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами місцевими органами державної виконавчої влади; погодження (узгодження) дозволу на розміщення зовнішньої реклами з: Державтоінспекцією щодо розташування рекламних засобів на перехрестях, біля дорожніх знаків, світлофорів, пішохідних переходів та зупинок транспорту загального користування, а також відповідним центральним або місцевим органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, утримувачем інженерних комунікацій; погодження рекламної інформації та видачі дозволу на рекламування лікарського засобу для дітей і підлітків та погодження тексту реклами харчових продуктів для спеціального дієтичного споживання, функціональних харчових продуктів з Міністерством охорони здоров’я України.
Поточний контроль рекламної діяльності здійснюється за допомогою: тематичних перевірок відповідності реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження, які здійснюються Держспоживстандартом України; розгляду справ про порушення законодавства про рекламу, що провадиться Держспоживстандартом України; розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що провадиться Антимонопольним комітетом України; здійснення перевірок телеорганізацій Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення щодо дотримання законодавства про рекламу.
Основною метою поточного контролю є обмеження і усунення поширення реклами, яка не відповідає передбаченим законодавством вимогам, обмеження та заборони, спрямовані на забезпечення отримання споживачами, суб’єктами господарювання добросовісної, достовірної та правдивої реклами.
Наступний контроль рекламної діяльності здійснюється шляхом аналізу стану розвитку у сфері рекламної діяльності і знаходить своє відображення в угодах щодо реклами.
12. Дослідження форм контролю рекламної діяльності дозволяє визначити поняття моніторингу рекламної діяльності як специфічної форми державного контролю. А саме, моніторинг рекламної діяльності – це діяльність державних органів яка полягає у спостереженні за рекламною діяльністю учасників ринку реклами, з метою виявлення відповідності її стану очікуваним результатам і оцінки її розвитку, та систематичним, постійним збиранням і аналізом інформації, щодо відповідності реклами вимогам законодавства стосовно змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження.
До основних стадій проведення моніторингу суб’єктами контролю рекламної діяльності відносяться: визначення об’єкту та учасника моніторингу; вибір загальних та визначення особливих критеріїв оцінки моніторингу рекламної діяльності у відповідності до загальних та спеціальних вимог щодо виготовлення та розміщення реклами; вибір способів проведення моніторингу, зокрема шляхом вивчення, аналізу (дослідження) тексту реклами (об’єкту моніторингу) відповідно до заданих критеріїв оцінки; запит документів, інформації, які дають повне уявлення стосовно дотримання вимог законодавства про рекламу щодо виготовлення та розміщення реклами або ж здійснення рекламної діяльності, їх вивчення і формування висновків про стан об’єктів моніторингу; проведення перевірок (тематичних) дотримання законодавства про рекламу суб’єктами контролю рекламної діяльності; проведення експертизи (правової, економічної, соціальної), обмін інформацією, думками, досвідом стосовно стану об’єкту моніторингу між суб’єктами та учасниками моніторингу; розгляд скарг, звернень громадян та суб’єктів господарювання; порівняння планів роботи проведення моніторингу з фактично отриманими результатами проведеної роботи.
За результатами здійснення щодо моніторингу учасників рекламної діяльності, які не дотримувались вимог законодавства про рекламу, суб’єкти контролю рекламної діяльності: здійснюють тематичні перевірки, надають рекомендації щодо порушення законодавства про рекламу; надсилають повідомлення про порушення законодавства; розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про рекламу, з метою точного встановлення факту порушення.
13. У разі виявлення у діях (бездіяльності) учасників рекламної діяльності відхилень від вимог правових норм контролюючий орган вживає заходів впливу, спрямованих на їх усунення, які ми пропонуємо поділити на три групи:
- заходи, що не мають правообмежуючого характеру. До цих заходів ми відносимо такі дії контролюючого суб’єкта, як прийняття рішення про відмову у видачі дозволу та погоджень щодо розміщення зовнішньої реклами, погодження (узгодження) та дозволу на рекламування лікарських засобів для дітей і підлітків, що унеможливлюють успішне проходження заінтересованою особою попереднього контролю. Вказані дії органу контролю по суті є складовими форм контролю, які застосовуються у разі виявленні таких відхилень від приписів правових норм, які не вимагають вжиття заходів адміністративного примусу;
- звернення до уповноважених органів для вирішення питання вжиття останніми заходів впливу до осіб, що порушують законодавство. Ця остання група способів реагування передбачає: звернення до суду з позовами про заборону відповідної реклами та її публічне спростування, в тому числі звернення з позовом до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами; надсилання матеріалів до правоохоронних органів стосовно фактів правопорушень, за які передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність, якщо до компетенції органу контролю не входить накладення адміністративних стягнень за відповідні правопорушення (витребування документів та інформації, яка необхідна для провадження у справі про порушення законодавства про рекламу);
- заходи адміністративного примусу.
14. Серед адміністративно-примусових заходів, застосування яких до учасників рекламної діяльності передбачено законодавством, пропонуємо розрізняти: заходи адміністративного припинення, заходи адміністративного забезпечення та адміністративні стягнення.
Ознакам заходів адміністративного припинення у сфері рекламної діяльності відповідають такі примусові заходи:
- надсилання учасникам рекламної діяльності обов'язкових для виконання розпоряджень (приписів, рекомендацій) про усунення порушень законодавства про рекламу та вимагання надання необхідних документів відповідно до чинного законодавства;
- звернення до суду щодо заборони поширення реклами, що порушує вимоги законодавства про рекламу, та вимагання її публічного;
- вимога від рекламодавця публікації відомостей, що коригують (уточнюють, доповнюють) рекламу;
- вимога від правопорушника публічного спростування недобросовісної та неправомірної порівняльної реклами;
- вимога від правопорушника публікації відомостей, що уточнюють, доповнюють рекламу;
- відкликання реклами лікарського засобу, якщо вона не відповідає законодавчим вимогам чи визнана недобросовісною;
- звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії на мовлення теле- та радіо - компаній (розповсюджувачів реклами);
- вилучення товарів з неправомірно використаним позначенням та копій виробів іншого господарюючого суб’єкта. Необхідно зазначити, що відповідний примусовий захід має додатковий характер і застосовується лише за заявою заінтересованих осіб у разі встановлення факту неправомірного використання чужих позначень, рекламних матеріалів, упаковки; копіювання виробів.
Заходи адміністративного забезпечення дозволяють забезпечити, по-перше, виконання рішення про накладення стягнення на порушника або іншого рішення, яким суспільні відносини приводяться у стан законності та, по-друге, провадження справ про правопорушення в сфері рекламної діяльності, забезпечення формування доказової бази для притягнення порушників до відповідальності.
Одним із заходів забезпечення в сфері рекламної діяльності є, на наш погляд, витребування під час проведення перевірок документів, що підтверджують факти порушення актів законодавства про рекламу.
15. Вважаємо за необхідне зазначити, що правопорушення у сфері рекламної діяльності є одним із видів адміністративного правопорушення (проступку), оскільки санкції, що застосовуються до учасників рекламної діяльності, мають адміністративно-правову природу, та визначається як протиправне, винне діяння (дія чи бездіяльність), яке вчинене учасником рекламної діяльності навмисно або з необережності і за яке законодавством України про рекламу встановлена адміністративна відповідальність.
16. З метою вдосконалення інституту відповідальності за порушення законодавства про рекламу необхідно закріпити в Законі України «Про рекламу» положення, що застосування санкцій за правопорушення в сфері рекламної діяльності здійснюється залежно від форми вини правопорушника (умисел чи необережність). Тобто, передбачити в Законі, що у випадку здійснення правопорушення в сфері рекламної діяльності з необережності, до суб’єкта цього правопорушення не застосовуються санкції адміністративного примусу.
Також, на наш погляд, необхідно зазначити, що санкції, які накладаються суб’єктами контролю на учасників рекламної діяльності за порушення законодавства про рекламу, зокрема штрафи, попередження та позбавлення права наданого учасникові рекламної діяльності, а саме відкликання реклами мають адміністративно-правову природу і є заходами адміністративного примусу.
Наведені вище висновки допомагають реально оцінити сучасний стан правових основ контролю рекламної діяльності в Україні та розкривають основні правові проблеми в досліджуваній сфері. На основі теоретичних висновків вважаємо за необхідне сформулювати такі пропозиції щодо вдосконалення законодавства про рекламу.
1. З метою створення єдиної внутрішньоузгодженої системи нормативно-правового регулювання рекламної діяльності необхідно здійснити заходи щодо впорядкування норм законодавства про рекламу. Пропонуємо доповнити Закон України «Про рекламу» статтею «Повноваження органів державної влади на здійснення державного контролю рекламної діяльності».
2. Пропонуємо доповнити ст. 1 Закону України «Про рекламу» наступними визначеннями: рекламна діяльність - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність суб’єктів підприємництва, яка спрямована на надання послуг, пов'язаних з просуванням товару на ринок, за допомогою спеціальних засобів розповсюдження, поширення та розміщення реклами з метою одержання прибутку; рекламний ринок – це система економічних, правових та організаційних відносин де здійснюється торгівля рекламними продуктами (реклама товарів та реклама послуг) та надаються послуги щодо виготовлення розміщення та розповсюдження реклами професійними учасниками рекламної діяльності.
3. З метою уникнення неоднозначного визначення суб’єктів контролю рекламної діяльності та усунення дублювання їх повноважень внести відповідні зміни до ст. 26 Закону України «Про рекламу», зокрема визначити, що: «Державний контроль рекламної діяльності здійснюють в межах своєї компетенції: Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики – відповідно до законодавства про захист прав споживачів, щодо припинення реклами яка порушує права споживачів; Антимонопольний комітет України – відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, щодо припинення недобросовісної реклами; Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення – відповідно до законодавства у сфері телебачення і радіомовлення, щодо реклами, яка розповсюджується через телерадіомовлення; місцеві органи виконавчої влади – відповідно до законодавства про рекламу, щодо розміщення зовнішньої реклами; Міністерство охорони здоров'я України – відповідно до законодавства про охорону здоров’я, щодо реклами лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації; Державний комітет України телебачення і радіомовлення відповідно до законодавства про рекламу, щодо реклами, яка розповсюджується друкованими засобами масової інформації; Міністерство фінансів України - щодо реклами державних цінних паперів; Національний банк України - відповідно до законодавства про рекламу, щодо розміщення реклами у сфері банківських послуг.
4. Пропонуємо доповнити ст. 27 п. 13 Закону України «Про рекламу», який викласти в такій редакції: "13. спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі охорони здоров'я може вимагати від рекламодавців надання даних за результатам проведення клінічних випробувань, які уточнюють, доповнюють рекламу лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації, та звертатися до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами".
5. З метою створення правових механізмів контролю рекламної діяльності, варто внести зміни до ст. 26 Закону України «Про рекламу», в якій передбачити, по-перше, усі форми контролю та закріпити повноваження органів виконавчої влади щодо реалізації контролю рекламної діяльності. По-друге, щодо кожної з форм контролю передбачити в окремих статтях основні положення щодо підстав, періодичності застосування тієї чи іншої форми, об’єкту та предмету, на які вона спрямована, повноваження органів державної влади щодо детальнішого врегулювання процедур реалізації цих форм контролю. По-третє, визначити поняття «моніторинг рекламної діяльності». Зокрема, моніторинг рекламної діяльності - це одна з форм здійснення державного контролю яка пов’язана із систематичним, постійним збиранням і аналізом інформації, щодо відповідності реклами вимогам законодавства стосовно змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження, та направлена на спостереження за динамікою рекламної діяльності, з метою виявлення відповідності її стану очікуваним результатам і оцінки її розвитку.
6. З метою забезпечення ефективного захисту підприємців і споживачів від проявів недобросовісної реклами необхідно доповнити ст. 10 «Недобросовісна реклама» Закону України «Про рекламу» ч. 2 наступного змісту: «Поширення інформації, що вводить в оману», Поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення у будь-якій формі одній, декільком особам або невизначеному колу осіб недостовірних відомостей, які вплинули або можуть вплинути на наміри цієї або інших осіб щодо придбання чи реалізації товару господарюючого суб’єкта, який здійснив повідомлення.
Інформацією, що вводить в оману, зокрема, є повідомлення, що містить неправдиві або неточні відомості стосовно:
таких характеристик товару як природа, склад, спосіб та дата виготовлення, призначення, споживчі якості, умови застосування, наявність сертифікату відповідності, сертифікаційних знаків та знаків відповідності державним стандартам, кількість, місце походження;
наявності товару на ринку, можливості його придбання в указаних обсягах, природі часу та місця;
вартості (ціни) товару на момент розповсюдження реклами;
додаткових умов оплати;
поставки, обміну, повернення, ремонту та обслуговуванню товару;
гарантійні зобов’язання, строків придатності;
виключних прав на результати інтелектуальної діяльності та прирівняних до них засобам індивідуалізації юридичної особи, індивідуалізації продукції, виконаних робіт, наданих послуг;
прав на використання державних символів (прапорів, гербів, гімнів), а також символів міжнародних організацій;
офіційного визнання, отримання медалей, призів, дипломів а інших нагород;
статистичних даних, які не повинні надаватися у вигляді перебільшення;
використання термінів шляхом переваги, в тому числі шляхом застосування слів «тільки», «найкращий», «абсолютний», «єдиний» і тому подібних, якщо їх не можливо підтвердити документально;
порівняння з іншим товаром (товарами), а також правами та положенням інших юридичних або фізичних осіб;
посилань на будь-які гарантії споживачу товарів які рекламуються;
фактичного попиту на товар;
інформація про самого рекламодавця».
7. З огляду на те, що суд при винесенні рішення про публічне спростування реклами може вважати неможливим або недоцільним здійснити спростування реклами за допомогою того ж засобу розповсюдження, з використанням того ж простору, місця і порядку, що і недобросовісна реклама, яка спростовується, вважаємо за доцільне передбачити в ст. 28 Закону України «Про рекламу» п. 4 такого змісту: «Суд при винесенні рішення про публічне спростування реклами має право вимагати публічного спростування реклами із заміною засобу поширення, простору, місця і порядку здійснення спростування реклами з конкретною вказівкою у рішенні відповідної заміни та обґрунтуванням рішення про заміну.
8. З метою забезпечення захисту прав учасників рекламної діяльності пропонуємо передбачити в Законі України «Про рекламу» розділ «Права та обов’язки рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами» та визначити в ньому статті: «Строки зберігання матеріалів, які містять рекламу»; «Надання рекламної інформації для виробництва і розповсюдження реклами»; «Обов’язок виробника реклами інформувати рекламодавця про обставини, які можуть призвести до порушення законодавства про рекламу»; «Надання інформації органам державної влади які покликані здійснювати державний контроль рекламної діяльності»; «Публічна пропозиція про укладання договору про рекламу».
9. Доповнити типові правила розміщення зовнішньої реклами, що затвер-джені відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2003 р., загальнодержавними типовими правилами або ж стандартизованими положен¬нями процедури отримання дозволів на розміщення реклами в містах.
10. Доповнити Закон України «Про рекламу» статтею «Адміністративні стягнення у сфері рекламної діяльності» такого змісту «Застосування санкцій за правопорушення в сфері рекламної діяльності здійснюється в залежності від форми вини правопорушника (умисел чи необережність)». А також визначити санкції, які накладаються суб’єктами контролю на учасників рекламної діяльності за порушення законодавства про рекламу, зокрема, штрафи, попередження та відкликання реклами.
11. Передбачити в Кодексі України про адміністративні правопорушення статтю «Порушення законодавства про рекламу» такого змісту: «Порушення рекламодавцем, виробником реклами чи розповсюджувачем реклами законодавства про рекламу (недобросовісна та неправомірна порівняльна реклама або відмова від публічного спростування реклами) – тягне накладення адміністративного штрафу на громадян в розмірі від…до.. мінімальних заробітних плат; на посадових осіб – від…. до… мінімальних заробітних плат; на юридичних осіб - від…до.. мінімальних заробітних плат».
Запропоновані авторські редакції статей 1, 10, 26, 27, 28 Закону України «Про рекламу» та статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ
1. Авер'янов В. Б. Актуальні питання правового регулювання адміністративної відповідальності / Авер'янов В. Б., Лук'янець Д. М., Хорощак Н. В. // Часопис Київського університету права. – 2003. – № 1. – С. 19–20.
2. Авер'янов В. Б. Методологічні засади реформування українського адміністративного права / В. Б. Авер'янов // Правова держава. – 2001. – № 12. – С. 68–72.
3. Авер'янов В. Б. Реформування українського адміністративного права: необхідність переосмислення теоретичних постулатів / В. Б. Авер'янов // Актуальні проблеми держави та права. – 2003. – № 19. – С. 8–13.
4. Адміністративне право України : підручник / [за ред. Ю. П. Битяка]. – Харків : Право, 2000. – 520 с.
5. Адміністративне право України. Академічний курс : підручник : у 2 т. / [ред. колегія: В. Б. Авер'янов (голова)]. – К. : Вид-во «Юридична думка». – 2002–2004. –
Т. 1: Загальна частина. – 2002. – 584 с.
6. Айзенберг М. Менеджмент рекламы / М. Айзенберг. – М. : ТОО "Интел Тех", 1993. – 326 с.
7. Алехин А. П. Административное право Российской Федерации : учебник / Алехин А. П., Кармолицкий А. А., Козлов Ю. М. – М. : Зерцало-М, 2003. – 594с.
8. Андрийко О. Ф. Контроль в демократическом государстве: проблемы и тенденции / Андрийко О. Ф. – К. : Наукова думка, 1994. – 115 с. (НАН Украины, Институт государства и права им. В. М. Корецкого).
9. Андрійко О. Ф. Державний контроль у сфері виконавчої влади України / Андрийко О. Ф. – К. : Ін-т держави і права ім. В. М. Корецького, 1999. – 48 с.
10. Андрійко О. Ф. Організаційно-правові проблеми державного контролю у сфері виконавчої влади : автореф. дис. на здобуття наук. ступеня доктора юрид. наук : спец. 12.00.07 "Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право" / Ольга Федорівна Андрійко. – К., 1999. – 43 с.
11. Антимонопольний комітет України. Річний звіт 1996 р. – К., 1996. – 20 с.
12. Ардашкин В. Д. О принуждении по советскому праву / В. Д. Ардашкин // Советское государство и право. – 1970. – № 7. – С. 33–39.
13. Атаманчук. Г. В. Государственное управление: проблемы методологии правового исследования / Атаманчук Г. В. – М. : Юрид. лит., 1975. – ___ с.
14. Афанасьев В. Г. Научное управление обществом / Афанасьев В. Г. – М. : Политиздат, 1968. – 268 с.
15. Бадалов Д. С. Комментарий к Федеральному закону «О рекламе» / Бадалов Д. С., Василенко И. И., Пузыревский С. А. – М. : Проспект, 2004. – 352 с.
16. Баклан О. В. Контрольно-наглядова діяльність та адміністративний примус в сфері охорони праці : навч. посібник / Баклан О. В. – К. : Поліпром, 2003. – 168 с. (Національна академія внутрішніх справ України).
17. Бахрах Д. Н. Административное право / Бахрах Д. Н. – М. : Изд-во ВЕК, 1999. – 368 с.
18. Била Л. Р. Административно-правовой статус Антимонопольного комитета Украины и его территориальных отделений / Л. Р. Била // Государственное строительство и правовые проблемы управления : сб. науч. трудов. – Одесса, 1995. – № 2. – С. 102–105.
19. Битяк Ю. П. Административное право Украины (Общая часть) / Ю. П. Битяк, В. В. Зуй. – Харьков : Одиссей, 1999. – 547 с.
20. Біла Л. Р. Адміністративне право України : підручник / Л. Р. Біла ; за заг. ред. С. В. Ківалова. – [2-е вид., перероб. і доп.]. – Одеса : Юрид. літ., 2002. – 312 с.
21. Большой экономический словарь / [под ред. А. Н. Азрилияна]. – [5-е изд., доп. и перераб.]. – М. : Ин-т новой экономики, 2002. – 1280 с.
22. Большой юридический словарь / [под ред. А. Я. Сухарева, В. Е. Крутских]. – [2-е изд., доп. и перераб.]. – М. : Инфра-М, 2002. – 989 с.
23. Веремеенко И. И. Административно-правовые санкции / Веремеенко И. И. – М. : Юрид. лит., 1975. – 190 с.
24. Веремеенко И. И. О классификации мер административного принуждения / И. И. Веремеенко // Вестник МГУ. – 1970. – № 4. – С. 73–79.
25. Виконавча влада і адміністративне право / [Авер'янов В. Б., Андрійко О. Ф., Битяк Ю. П., Кізіма Н. В., Коваленко В. Л.] ; ред. В. Б. Авер'янов. – К. : Видавничий Дім "Ін Юре", 2002. – 668 с. (НАН України, Інститут держави і права ім. В. М. Корецького).
26. Виконавча влада і адміністративне право / [за заг. ред. В. Б. Авер'янова]. – К. : Видавничий Дім «Ін-Юре», 2002. – 668 с.
27. Гаращук В. М. Контроль та нагляд у державному управлінні : навч. посібник / Гаращук В. М. – Харків : Нац. юрид. акад. України, 1999. – 55 с. (Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого).
28. Гасаненко Н. А. Моніторинг реклами в ЗМІ України – тенденції і динаміка / Н. А. Гасаненко // Маркетинг і реклама. – 1999. – № 2. – С. 17–19.
29. Герасименко Є. С. Пита
- Стоимость доставки:
- 150.00 грн