Бесплатное скачивание авторефератов |
СКИДКА НА ДОСТАВКУ РАБОТ! |
Увеличение числа диссертаций в базе |
Снижение цен на доставку работ 2002-2008 годов |
Доставка любых диссертаций из России и Украины |
Каталог авторефератів / ПЕДАГОГІЧНІ НАУКИ / Методологія та технологія професійної освіти
Назва: | |
Тип: | Автореферат |
Короткий зміст: |
ОСНОВНИЙ ЗМІСТ У першому розділі – «Лінгвосоціокультурна компетентність як складова професійної готовності офіцера-правоохоронця» − розкрито особливості застосування лінгвокраїнознавчого підходу у навчанні курсантів іноземної мови, сутність, особливості змісту та структури поняття «лінгвосоціокультурна компетентність офіцера-правоохоронця», уточнено критерії, визначено показники й охарактеризовано рівні сформованості зазначеного утворення. Встановлено, що зміни, які відбуваються у соціальній і культурній сферах суспільства (розвиток народної дипломатії, діяльність міжнародних організацій, реалізація міжнародних програм, міжкультурний обмін і комунікація тощо) неминуче змінюють мету і зміст навчання і вивчення іноземних мов. На основі результатів аналізу праць Л. Денисової, О. Леонтьєва і С. Мізеніна зроблено висновок, що у викладанні іноземної мови необхідно більше орієнтуватися на культуру країни, мова якої вивчається, забезпечувати практичне врахування культурних і країнознавчих особливостей у спілкуванні мовою. З’ясовано, що вперше країнознавчий підхід було застосовано за кордоном. Спочатку в університетах Франції після реформи Буше (у 1920 р.) введено обов’язкове викладання країнознавства (цивілізації) у курсі вивчення «живих мов». Пізніше теоретичні питання країнознавства й етапи його розвитку були розглянуті німецькими методистами (Г. Бартен, С. Зайєр, Х. Матуш). Результати вивчення наукової літератури дозволили встановити, що вперше термін «лінгвокраїнознавство» було вжито у методиці викладання російської мови як іноземної. Вважається, що засновниками лінгвокраїнознавства є Є. Верещагін і В. Костомаров. В останні роки проблеми цієї галузі знань знайшли своє відображення в роботах М. Аріян, А. Крупко, Г. Томахіна та інших дослідників. З урахуванням висновків Є. Верещагіна, І. Гурицької, М. Зинов’єва, В. Костомарова, А. Мойсеєва лінгвокраїнознавство можна розглядати як спеціальний аспект вивчення і як процес одночасного вивчення мови і країнознавства. Розглядаючи його як аспект методики, орієнтований на пошук прийомів і підходів для ознайомлення суб’єктів навчання з новою для них культурою, можна стверджувати, що лінгвокраїнознавчий підхід може бути ефективно використаний для інтенсифікації навчального процесу. Він надає суб’єктам навчання іноземної мови повноцінну комунікацію і дозволяє їм виявити З урахуванням особливостей фахової діяльності офіцерів правоохоронних органів, результатів аналізу загальних і специфічних вимог нормативно-правових документів з їх підготовки і освітньо-кваліфікаційних характеристик встановлено, що лінгвосоціокультурна компетентність офіцера-правоохоронця – це цілісна система вмінь використовувати країнознавчі та фонові знання про національні традиції, норми та цінності національної культури, специфіку вербальної та невербальної поведінки, прийнятих у певній культурі, звичаї та факти країни, мова якої вивчається, лінгвокраїнознавчий мінімум словникового запасу мови, що в сукупності дозволяє асоціювати з мовною одиницею ту ж саму інформацію, що й носій цієї мови, і досягати у такий спосіб повноцінної комунікації з іноземними громадянами під час охорони правопорядку. На основі висновків праць Н. Андронкіної, Дж. Гумперса, О. Оберемко визначено три її основних аспекти: лінгвістичний, соціальний та культурний і, відповідно, три компоненти: лінгвокраїнознавчі знання та вміння; соціально-психологічні знання та вміння (національно обумовлені техніко-комунікативні кліше); культурологічні знання та вміння. З урахуванням цієї структури, а також результатів аналізу наукової літератури уточнено критерії сформованості лінгвосоціокультурної компетентності майбутніх офіцерів-правоохоронців: наявність навичок письма (орфографічна та пунктуаційна правильність, лексична правильність, граматична правильність, логічність та завершеність, відповідність заданій ситуації та комунікативному завданню); здатність до діалогічного мовлення (правильність (лексична, граматична, фонетична) клішованість, ситуативність); здатність до монологічного мовлення (правильність, послідовність, повнота, змістовність, комунікативна достатність) Залежно від активності курсантів лінгвосоціокультурні знання, уміння і навички можуть засвоюватись з різною успішністю. Тому сформованість лінгвосоціокультурної компетентності передбачає наявність трьох рівнів: репродуктивного, реконструктивного, творчого. Визначення сутності, особливостей змісту і структури лінгвосоціокультурної компетентності, а також діагностичного апарату дозволяє з’ясувати стан її сформованості у курсантів і обґрунтувати педагогічні умови формування зазначеного утворення у процесі фахової підготовки. У другому розділі – «Експериментальне дослідження педагогічних умов формування лінгвосоціокультурної компетентності курсантів у процесі фахової підготовки» – обґрунтовано педагогічні умови формування зазначеної компетентності, розкрито організацію і зміст педагогічного експерименту, репрезентовано його результати, а також методичні рекомендації науково-педагогічному складу щодо формування лінгвосоціокультурної компетентності У результаті аналізу дисертаційних робіт, монографій і наукових статей (Л. Полушина, Н. Саланович, В. Скалкін, Т. Третьякова та ін.), а також висновків констатувального етапу експерименту висунуто гіпотезу, що формування лінгвосоціокультурної компетентності майбутніх офіцерів-правоохоронців буде більш результативним, якщо у професійній підготовці забезпечити дотримання таких педагогічних умов: використання автентичних вербальних, аудіо- та відеоматеріалів соціокультурного характеру, що відтворюють модель іншомовної культури; послідовне включення у навчально-виховний процес рольових ігор і спеціальних вправ різної складності з урахуванням комунікативної підготовленості курсантів для набуття ними необхідних знань, умінь і навичок; підтримання сприятливої соціально-психологічної атмосфери на заняттях для усвідомленням курсантами значущості нових знань, умінь і навичок міжкультурного спілкування. Реалізація першої педагогічної умови передбачала розвиток і вдосконалення Для удосконалення навичок монологічного та діалогічного мовлення Серед автентичних засобів соціокультурного характеру важливе значення належало фразеологізмам і пісенному матеріалу, оскільки текст пісні образно відтворює різні сторони соціального життя народу країни, мова якої вивчається. Як засвідчує практичний досвід, робота з автентичними матеріалами соціокультурного характеру значно більше заохочує курсантів до засвоєння елементів нової національної культури, ніж традиційні тематичні тексти: Для реалізації послідовного включення у навчально-виховний процес рольових ігор і спеціальних вправ різної складності з урахуванням комунікативної підготовленості курсантів для набуття ними необхідних знань, умінь і навичок застосовано такі вправи: репродуктивні (введення лінгвокраїнознавчої інформації, формування умінь розпізнавати та розуміти усне або письмове висловлювання), реконструктивні (курсанти відтворюють повністю або зі змінами сприйнятий ними матеріал) і творчі (курсанти самостійно формулюють висловлювання різних рівнів Стосовно використання рольових ігор у дослідженні ми виходили з того, що діалогічна структура рольового спілкування в ігровому процесі стимулює спільний пошук рішень, розширює спектр мотивів навчання, виявляє позиційні переваги того чи іншого учасника в міжрольовому спілкуванні. Участь у грі дозволяє відчути значущість свого «Я», особливо в тих випадках, коли майбутні офіцери знаходять оригінальні способи вирішення професійних ситуацій, що у свою чергу, гідно оцінює викладач або інший учасник гри. Важливо, що у грі поступово меншає демобілізуючої напруженості, тривожності, нерішучості і більшає активності курсанта на основі посилення інтересу до ігрового процесу. Одним із продуктивних різновидів ігрових занять під час формувального експерименту була інсценізація. Рольові гри відповідали рівневі підготовки курсантів. Тренувальні ігри та ігрові етюди використовувалися на початковому (репродуктивному) етапі навчання. Ігри цього типу обмежувалися однією ігровою ситуацією і передбачали використання таких методичних прийомів як драматизація, робота в парах, трійках тощо. Для підтримання на заняттях сприятливої соціально-психологічної атмосфери для усвідомлення курсантами значущості нових знань, умінь і навичок міжкультурного спілкування було передбачено створення ситуації реальної зацікавленості майбутніх офіцерів процесами і результатами своєї діяльності. Найважливішими компонентами такої ситуації є вимоги, що висуваються до курсантів; їхній пізнавальний інтерес; усвідомлення курсантами значущості навчальної діяльності для їх професійного становлення; створення в процесі навчання умов для вияву ініціативи та самостійності, реалізації своїх можливостей; стосунки взаємної поваги, довіри та доброзичливості між викладачами і курсантами. Однією з умов, яка сприяла актуалізації професійних інтересів курсантів, був ігровий характер занять. Він був потужним засобом активізації змагальності, і ефективним чинником мотивації навчально-пізнавальної діяльності, оскільки спирається на такий фундаментальний мотив поведінки як самоствердження. Потужним стимулом до пізнання у майбутній професійній сфері був Педагогічний експеримент проводився поетапно на базі Академії внутрішніх військ МВС України протягом 2008-2011 рр. Організаційна схема експериментального дослідження передбачала послідовність трьох етапів: констатувального, формувального та підсумкового. Для його проведення було визначено контрольні (КГ – 107 чоловік) та експериментальні (ЕГ – 102 чоловіки) навчальні групи курсантів І-ІV курсів, які за основними якісними характеристиками та рівнем знань іноземної мови були приблизно однаковими. Добір ЕГ і КГ Діагностику сформованості лінгвосоціокультурної компетентності курсантів КГ і ЕГ було здійснено на початку і наприкінці формувального етапу педагогічного експерименту (результати подано у таблиці). Порівняльний аналіз отриманих результатів за допомогою критерію Колмогорова-Смірнова дозволив зробити висновок, що робота, проведена з учасниками ЕГ, забезпечує більш високий рівень сформованості лінгвосоціокультурної компетентності, ніж у КГ. Динаміка якісних змін у рівнях сформованості зазначеної компетентності у курсантів ЕГ підтверджує правильність гіпотези дослідження. Різниця в результатах ЕГ і КГ засвідчує, що формування в курсантів лінгвосоціокультурної компетентності відбувається більш результативно, якщо реалізувати обґрунтовані педагогічні умови.
|